Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
Справа №348/198/26
Провадження № 2/348/647/26

23 березня 2026 року м.Надвірна
Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області
у складі головуючого судді Бурдун Т.А.,
за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,
представника позивача- адвоката Куцого О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Надвірна в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -
встановив:
Позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Куций О.С., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 25 квітня 2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Козівського районного суду від 13.04.2010 було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні. У віці трьох років у дитини діагностовано вроджену ваду серця. Відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні свого сина ОСОБА_4 не брав, тому у 2010 році позивач змушена була звертатися неодноразово до суду із позовом про стягнення з нього аліментів. Згідно останнього рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2024 р. по справі №348/1845/24 відповідач зобов`язаний виплачувати на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які останні декілька місяців відповідач не сплачує. Останні місяці 2025 р. стягнення відповідач аліментів не сплачував, що унеможливлює фінансування за рахунок таких аліментів жодних витрат на утримання спільного сина ОСОБА_4 , в тому числі і додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а тому всі витрати на утримання дитини позивач вимушена нести самостійно. Так під час лікування сина в період з 29.10.2025р. по 14.01.2026 рік позивачем було придбано лікарств та витрачено на лікування і дорогу кошти на суму 74730,56 грн, які вона просить стягнути з відповідача. Після проведення операції позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно компенсувати половину витрат, однак відповідач коштів не повернув.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2026 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.
В судовому засіданні представник позивача  ОСОБА_1 - адвокат Куций О.С. позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач не сплачує навіть аліменти за рішенням суду та добровільно допомоги на утримання сина не надає. Позивач самостійно несе витрати на платні послуги на лікування сина. У грудні 2025 року дитина була прооперована, на операцію позивач витратила понад 70 тисяч гривень. Просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 37 365,28 та судові витрати пов`язанні з наданням правничої допомоги позивачу в розмірі 5000,00 грн. 
Відповідач  ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації проживання, вказаним в позовній заяві та шляхом розміщення оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місце знаходження чи місце роботи якого невідомо від 24.02.2026 року, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
17 березня 2026 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи, яку занесено до протоколу судового засідання.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача проти позову, приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2008 року, який рішенням суду від 13.04.2010 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 11.05.2010 року (а.с.8). Сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05.02.2009 року є відповідач (а.с.7). Неповнолітній син сторін на даний час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні та вихованні.
Відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні свого сина ОСОБА_4 не брав, тому у 2010 році позивач змушена була звертатися неодноразово до суду із позовом про стягнення з нього аліментів. 
Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08 листопада 2024 р. по справі №348/1845/24 відповідач зобов`язаний виплачувати на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Після обстеження 29.10.2025 р. у сина сторін ОСОБА_3 було діагностовано - вроджені вади серця (ВВС): комбінована аортальна вада з перевагою вираженого стенозу, що потребувало планового хірургічного втручання, а саме корекції вади серця, що підтверджується консультативним висновком дитячого кардіохірурга від 05.11.2025 р. (а.с.9-10).
Сучасним методом такі операції здійснюють у ДНП «Інституті серця Міністерства охорони здоров`я України», який знаходиться в м. Києві. Тому 30.11.2025 р. позивач разом із сином Максимом вирушили у м. Київ для проведення операції дитини. 
У період з 01.12.2025 р. по 16.12.2025 р. неповнолітній ОСОБА_3 проходив лікування у ДНП «Інституті серця міністерства охорони здоров`я України» де йому 08.12.2025р. було проведено оперативне втручання. 16.12.2025р. його було виписано з лікарні і назначено лікувальні та трудові рекомендації, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6984/25 від 16.12.2025 р. Після виписки з лікарні 14.01.2026 р. у ОСОБА_3 здійснено відбір біоматеріалу для дослідження і на даний час його лікування продовжується (а.с. 11-13, 22).
На підтвердження понесених позивачем додаткових витрат суду надано: рахунок-фактура №Р5ЛВ-13074 від 29.10.2025 на придбання комплекту Trima Accel з LRS камерою для колекції тромбоцитів, плазми та еритроцитів та розчину антикоагулянту на загальну суму 10512,75 грн, проїзні документи (квітки) на потяг сполученням Івано-Франківськ – Київ 30.11.2025 вартістю 255,46 грн та 400,92 грн; копії чеків на платні медичні послуги для підготовки до проведення операції на суму 1880,00 грн, 544,00 грн, 2547,00 грн; копії чеків на купівлю медичних препаратів у період з 01.12.2025 по 12.12.2025 на суму 2892,40 грн, 1370,00 грн, 299,00 грн, 1018,00 грн, 1766,00 грн, 465,00 грн, 274,00 грн, 565,00 грн, акт надання послуг №60004-25 від 09 грудня 2025 року на послуги у розмірі 48200,40 грн з чеком про сплату, бланк замовлення №14292414 від 14.01.2026 року медичної лабораторії «Ескулаб» на суму 1480 грн, з чеком на сплату даної суми, копією посадкових документів на потяг сполученням Київ- Надвірна від 16.12.2025 року вартістю по 222,87 грн -2 шт. Загальна сума витрат складає 74915,67 грн (а.с.14-22).
Як вбачається матеріалів справи, між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу утримання їхньої спільної дитини ОСОБА_3 , зокрема, щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини.
Відповідні правовідносини врегульовані положеннями Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Частиною першою ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Згідно з ч.1 ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України, які кореспондуються із положеннями ч.2ст.51 Конституції України,батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Одним із різновидів зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (ч.1 ст.185 СК України).
Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
В даному випадку витрати на лікування, обстеження, на проведене оперативне втручання, за витрату на дорогу до м. Києва та у зворотному напрямку при незадовільному стані здоров`я дитини, є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України.
На переконання суду, відповідач, як батько спільної з позивачем дитини, зобов`язаний брати рівну з позивачем матеріальну участь у додаткових витратах на сина, що обумовлені його лікуванням.
Звертаючись із позовом до суду, позивач посилається на понесені нею додаткові витрати на придбання лікарств та витрат на лікування і дорогу на суму 74730,56 грн. Однак, в судовому засіданні було встановлено, що позивачем понесені такі витрати на загальну суму 74915,67 грн. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Отже, суд вважає, що позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження понесення нею додаткових витрат, пов`язаних із станом здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 , а відтак з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1/2 частку таких витрат, в межах заявлених позовних вимог, тобто 37365,28 грн
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Позивач  ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет на 2026 рік» встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року у розмірі 3328,00 грн.
 
Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати в дохід державного бюджету України у розмірі 1331 грн 20 коп.
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн позивач надав суду: ордер від 21.01.2026 року, договір про надання правової допомоги № 006 від 21.01.2026, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Куцим О.С., квитанцію про сплату грошових коштів № 003/2026 від 27.01.2026 (а.с. 23-26).
Оскільки позивачем ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу (правову) допомогу у сумі 5000,00 грн, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 274-279, 280-283, 354-355 ЦПК України,
ст.ст.180-184,185 СК України, суд,-
ухвалив:
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини– задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 додаткові витрати, що викликані особливими обставинами, а саме станом здоров`я дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 37365 (тридцять сім тисяч триста шістдесят п`ять) грн 28 коп.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331  (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 (п`ять тисяч ) грн 00 коп.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи :
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації та місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .
Представник позивача: адвокат Куций Олександр Степанович, адреса місцезнаходження: Івано-Франківська область, м. Надвірна, вул. Мазепи, 25 А.
Повний текст рішення складено та проголошено 23.03.2026.

Суддя Т.А. Бурдун