РІШЕННЯ
Іменем України

24 березня 2026 року 	м. Чернігів	справа № 927/34/26 	

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом: Фермерського господарства “МП Горизонт”, 
вул. В. Вернадського, 5Б, м. Бахмач, Ніжинський район, Чернігівська область, 16500, код 21404115;
фактична адреса: вул. Прикордонна, 37, м. Бахмач, Ніжинський район, Чернігівська область, 16500;
до відповідача: Фермерського господарства “Шуба Станіслав Анатолійович”,
пров. Садовий, 4, с. Курінь, Ніжинський район, Чернігівська область, 16544, код 21404552;
про стягнення 993846,26 грн

ВСТАНОВИВ:
19.01.2026 до Господарського суду Чернігівської області надійшов позов Фермерського господарства “МП Горизонт” до Фермерського господарства “Шуба Станіслав Анатолійович”, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь індекс інфляції у розмірі 681 841,47 грн та три проценти річних у розмірі 312004,79 грн, що нараховані на заборгованість стягнену рішенням господарського суду Чернігівської області від 12.08.2025 у справі № 927/320/25.
Судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 14907,70,00 грн та витрат на правничу допомогу у попередньому розмірі 20000,00 грн позивач просить покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 26.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
11.02.2026 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не погоджується з позовною заявою, вважає її необґрунтованою та просить суд у задоволенні позовних вимог про стягнення річних та інфляційних втрат відмовити з огляду на те, що позивачем не доведено дату, з якої відповідач має прострочення щодо неповернення набутих без достатньої правової підстави грошових коштів.
12.02.2026 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач посилається на обставини, що встановленні рішенням суду, що набрало законної сили в справі № 927/320/25.
Згідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
12.08.2025 року за результатами розгляду справи № 927/320/25 за позовом Фермерського господарства ФГ « МП Горизонт» до Фермерського господарства "ШУБА СТАНІСЛАВ АНАТОЛІЙОВИЧ", Господарський суд Чернігівської області ухвалив рішення, яким вирішив стягнути з Фермерського господарства “Шуба Станіслав Анатолійович” на користь Фермерського господарства “МП Горизонт” 12129144,75 грн боргу та 181937,17 грн судового збору. 
За наслідками апеляційного оскарження рішення набрало законної сили 09.12.2025 року.
На виконання вищевказаних рішень суду господарський суд Чернігівської області 18.02.2026 видав наказ про примусове виконання судового рішення.
Станом на день подачі даної позовної заяви рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/320/25 відповідачем 19.12.2025 виконане частково в розмірі 1 025 924,00 грн про що свідчать матеріали справи (а.с. 13), в частині стягнення боргу в розмірі 11 103 220,75 грн та 181937,17 грн судового збору рішення не виконано.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У справі, що розглядається, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є зобов`язання, що виникають із безпідставного збагачення.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі №927/320/25 встановлено, що заборгованість у розмірі 12129144,75 грн підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як майно, набуте без відповідних правових підстав. 
У рішенні суду у справі №927/320/25 зазначено, що 27.01.2025 позивач рекомендованою поштовою кореспонденцією надіслав на адресу відповідача вимогу №15 від 27.01.2025 щодо повернення поворотної фінансової допомоги у розмірі 12129144,75 грн протягом 30 днів з дня пред?явлення вимоги (до якої додано виписку банку за період з 01.01.2012 по 22.01.2025 та акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2012 по 22.01.2015 між сторонами за розрахунками з поворотної фінансової допомоги), що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та накладною від 27.01.2025. У порушення приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України відповідач вимогу позивача про повернення поворотної фінансової допомоги у розмірі 12129144,75 грн протягом 30 днів з дня пред?явлення вимоги (отриману відповідачем 30.01.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ШКІ №1650102799966 та трекінгом Укрпошти) не виконав та суму заборгованості не повернув, надісланий разом з вимогою акт звірки не підписав. … Приймаючи до уваги відсутність укладеного сторонами письмового договору поворотної фінансової допомоги, враховуючи факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів з призначенням платежу “поворотна фінансова допомога” у розмірі 83800521,00 грн без достатніх правових підстав, які добровільно частково повернуто відповідачем на суму 71671376,25 грн, суд доходить висновку про те, що залишок заборгованості у розмірі 12129144,75 грн підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України як майно, набуте без відповідних правових підстав. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у справі.
Положення ч.4 ст.75 ГПК України визначають, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Виходячи з викладеного вище, обставини стосовно того, що сума коштів у розмірі 12129144,75 грн є майном, набутим відповідачем без достатньої правової підстави є встановленими та не потребують доведення. 
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).
Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 681 841, 47 грн за період з 03.03.2025 по 19.12.2025 та 3% річних у розмірі 312 004, 79 грн за період з 03.03.2025 по 12.01.2026. Щодо різних періодів нарахувань позивач зазначає, що за грудень 2025 р. та січень 2026 р. не опубліковано Індекси Інфляції, а тому суму інфляційного збільшення (заборгованості з урахуванням інфляції) було розраховано станом на останній день останнього місяця, за який опубліковано індекс інфляції.
У відзові відповідач вказує, що позивачем не доведена дата початку прострочення заявлених до стягненая інфляційних витрат та 3% річних. Зазначає, що посилання позивача на дату 03.03.2025 є неправомірними, оскільки кошти стягнені як безпідставно набуте майно (ст. 1212 ЦК України), а зобов`язання їх повернути виникає з моменту, коли встановлено факт відсутності правової підстави згідно рішення суду по справі №927/320/25, яке набрало законної сили лише 09.12.2025р. На думку відповідача, застосування до нього вимог сг.625 ЦК України до цього часу є неправомірним, оскільки існував спір про правову природу, підставу та розмір коштів.
Позивач заперечує посилання відповідача посилаючись на те, що в рішенні суду по справі № 927/320/25 зазначено, що відповідач після направленої вимоги від 27.01.2025 р. № 15, зобов`язаний був повернути гроші позивачу, але продовжував їх неправомірно використовувати з 03 березня 2025 року і використовує їх до даного часу.
При цьому судом враховано, що у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 02.02.2021 у справі № 330/2142/16-ц та постановах Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 17.08.2021 у справі № 913/371/20 та від 27.03.2019 у справі № 905/1313/18, щодо моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна на підставі статті 1212 ЦК України, визначивши, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.
З цього моменту виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 13 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У господарському судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. 
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. 
Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. 
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 03.03.2025 по 12.01.2026 та інфляційних втрат за період з 03.03.2025 по 19.12.2025 , суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарський процесуальний кодекс України).
Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу ретельно досліджені судом, проте є такими, що не спростовують наведених висновків суду.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов підлягає задоволенню, за рахунок відповідача позивачу відшкодовуються судові витрати зі сплати судового збору в сумі 14907,70 грн.
У позові позивач зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу становить 20000,00 грн, докази понесення судових витрат будуть ним подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду в порядку ч.8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
До матеріалів справи позивачем надано ордер на надання правничої допомоги адвокатом Чуніхіним О.М., серія АА №1664346 від 07.01.2025.
Оскільки представником позивача заявлено клопотання про подання доказів у підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, на момент ухвалення судового рішення у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, частиною 2 статті 178, статтями 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фермерського господарства “Шуба Станіслав Анатолійович” (пров. Садовий, будинок 4, с. Курінь, Ніжинський район, Чернігівська область, індекс 16544, код 21404552) на користь Фермерського господарства “МП Горизонт” (вул. В. Вернадського, будинок 5Б, м. Бахмач, Ніжинський район, Чернігівська область, індекс 16500, код 21404115; фактична адреса: вул. Прикордонна, будинок 37, м. Бахмач, Ніжинський район, Чернігівська область, індекс 16500) 3% річних в розмірі 312 004,79 грн за період з 03.03.2025 по 12.01.2026, інфляційних втрат в розмірі 681 841,47 грн за період з 03.03.2025 по 19.12.2025 та 14907,70 грн судового збору. 

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 24.03.2026. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/