КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року м. Київ справа №320/53182/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, 
в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві , в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.03.2024 №262240022635 щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії по інвалідності та скасувати його;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію по інвалідності ОСОБА_1 з дня її звернення з заявою до пенсійного фонду.
В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що до листопада 2015 року проживала у м. Севастополь та з 2008 року отримувала пенсію за віком. Позивач вказує, що після встановлення інвалідності вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності, однак позивачем було відмовлено у зв`язку з тим, що позивач вже є пенсіонером.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та вказує, що пенсійним органом правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки у позивача відсутнє право на пенсійну виплату.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з причин викладених у відзиві.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВУ МВС України в місті Севастополі, 16.01.1998.
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 з 07.02.2024 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки до акта огляду Медико-соціальною експертною комісією серії 13ААГ №739040 від 13.02.2024, ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності з 11.12.2023 довічно.
З матеріалів справи вбачається, що листом від 23.02.2024 "2600-0201-8/37843 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повідомило позивача, що у зв`язку із встановленням групи інвалідності позивачу потрібно не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії. Крім того пенсійний орган зазначив перелік документів для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 №22-1.
23.02.2024 позивач звернулась до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, відповідно до ектериторіальності розподілу єдиної черги завдань, прийнято рішення від 01.03.2024 №262240022635 про відмову у призначенні пенсії, оскільки заявник вже є пенсіонером.
У даному рішенні зазначено, що відповідно до ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для осіб, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтей 26 цього Закону, необхідний страховий стаж становить не менше 15 років.
Вік заявника 70 років, страховий стаж становить 21 рік 8 місяців. Заявнику встановлено ІІ групу інвалідності від загального захворювання.
До страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 27.04.1979 по 27.06.1979, оскільки відсутня назва організації при прийнятті на роботу.
Рекомендовано надати уточнюючу довідку про періоди роботи з 27.04.1979 по 27.06.1979.
Крім того, у даному рішенні пенсійний орган зазначив, що відповідно до заяви заявника, вона до 2022 проживала та отримувала пенсію в Автономній Республіці Крим. Інформацію про припинення виплати пенсії чи перебування на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації, як одержувач пенсії не надала. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Вказані обставини стали причиною звернення позивача з цим позовом до суду, з привиду чого суд зазначає.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно із ч.1 ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Згідно із ч.1 ст. 47 Закону № 1058-IV, пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно з пунктом 2.8 розділу ІІ Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії по інвалідності, позивачу вже було призначено пенсію за віком.
Суд зазначає, що одночасне отримання двох різних видів пенсій суперечить основним засадам пенсійного забезпечення.
Крім того, суд вказує, що у матеріалах справи відсутні докази, що позивач зверталась до пенсійного органу із заявою щодо переведення з одного виду пенсії на інший.
Таким чином, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії по інвалідності Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області діяло правомірно.
Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.