ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 755/16314/25 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03.10.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-го взводу 6-ї роти 3-го батальйону 1-го полку Управління патрульної поліції в м.Києві Департаменту патрульної поліції Дмитренка Дмитра Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- скасувати постанову інспектора 2-го взводу 6-ї роти 3-го батальйону полк - 1 Департаменту патрульної поліції в м.Києві Дмитренка Дмитра Миколайовича серії ЕНА №5212687 від 13.07.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., за ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2025 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом приведення суб`єктного складу учасників даної справи у відповідності до наведених висновків суду у даній ухвалі, визначивши належного відповідача - суб`єкта владних повноважень, з дотриманням приписів п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.10.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 2-го взводу 6-ї роти 3-го батальйону полк - 1 Департаменту патрульної поліції в м.Києві Дмитренка Дмитра Миколайовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - повернуто позивачу.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03.10.2025 позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, постановити нову ухвалу, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що у наданий судом п`ятиденний строк позивач не виконав вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2025, а тому на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України прийшов до висновку про повернення позовної заяви позивачу. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки судом порушено норми процесуального права, п. 4, 5 ч. 5 ст., ч. 3 ст. 48, ст. 160, 173 242 КАСУ, у т.ч. судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду України у подібних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення процесуального питання та незаконного повернення позовної заяви ОСОБА_1 .
Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина 5 статті 169 КАС України).
Отже, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.
Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Як вже було зазначено вище, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.09.2025 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, а саме: 
- привести суб`єктний склад учасників даної справи у відповідності до наведених висновків суду у даній ухвалі, визначивши належного відповідача - суб`єкта владних повноважень, з дотриманням приписів п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України.
В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції зазначено, що на адресу суду 15.09.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача ОСОБА_1 - Ротайським В.М. подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено позовну заяву (уточнену).
Так, у заяві про усунення недоліків позивач зазначив, що відповідно до ст. 1 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України 06.11.2015 № 73, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції. Саме тому, належним відповідачем у справі має бути Департамент патрульної поліції м. Києва (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста 3, код за ЄДРПОУ 40108646).
В той же час, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не в повній мірі виконав вимоги суду, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, оскільки на виконання ухвали суду від 05.09.2025, позивачем було подано новий позов у якому, визначено відповідачем Департамент патрульної поліції м. Києва та вказано його ЄДРПОУ 40108646. 
Крім цього, зазначив, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань код ЄДРПОУ 40108646 належить іншій юридичні особі. Тобто, позивачем визначено іншу особу відповідача, при цьому, зазначено ЄДРПОУ, який їй не належить.
Тобто, колегія суддів констатує, що причиною повернення адміністративного позову позивачу є невірно зазначений відповідач, а саме: Департамент патрульної поліції м.Києва, замість правильного - Департамент патрульної поліції, якому належить зазначений позивачем код ЄДРПОУ 40108646.
Колегія суддів з судом першої інстанції не може погодитись щодо наявності за вказаних обставин підстав для повернення позову, з огляду на таке. 
Так, відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно з пунктами 4, 5 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Колегія суддів вважає, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №761/41071/19 від 06 березня 2023 року у справі № 160/19144/21.
Крім того, після відкриття провадження у справі, суд першої інстанції (в разі наявності підстав, визначених нормами КАС) може провести підготовче судове засідання для з`ясування відповідно до частини другої статті 173 цього Кодексу, зокрема, питань щодо остаточної визначеності предмета спору, характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
Подібний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 січня 2024 року у справі № 320/14843/23.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі позовної заяви і доданих до неї доказів.
Колегія суддів зазначає, що повернення позову у зв`язку з неусуненням недоліків може мати місце за умови, якщо недоліки позову є такими, що їхня наявність позбавляє суд можливості вирішити справу по суті та ухвалити рішення про повне чи часткове задоволення позову або повну чи часткову відмову у його задоволенні. 
Однак, на думку колегії суддів, у цьому випадку таких істотних недоліків не існувало, оскільки із уточненої позовної заяви вбачається, що у прохальній частині позивач виклав свої позовні вимоги та зазначив код ЄДРПОУ відповідача, який належить Департаменту патрульної поліції.
При цьому, колегія суддів вважає, що зазначення «в м. Києві» до назви відповідача «Департамент патрульної поліції» не є достатньою підставою для ухвалення судового рішення про повернення позову, оскільки, по перше, судом по коду ЄДРПОУ вбачалась його правильна назва, по друге, суд міг вирішити обґрунтованість позовних вимог до Департаменту патрульної поліції при розв`язанні цього юридичного спору.
Також, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 підкреслив значимість положень ст.55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій або ж бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.
У КАС України конституційне право особи на звернення до суду конкретизоване в ч. 1 ст. 5, за змістом якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Водночас, за змістом ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, п.п.50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п.29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між «формалізмом» та «надмірним формалізмом». Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, п.25).
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France2 та «Nunes Dias v. Portugal»).
Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав неусунення її формальних недоліків, дають суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що безпідставно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.
В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 03.10.2025 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М. 

Кузьменко В.В.