1	Справа № 335/12860/24  2/335/1365/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання Кумер А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04.02.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі «Банк», «Клієнт», «Первісний Кредитор») та ОСОБА_1 (надалі «Відповідач», «Позичальник», «Боржник») укладено Кредитний договір № Р29.13011.004879431 (надалі Кредитний договір).
Відповідно до розділу 1 Кредитного договору, Банк надає клієнту кредит у розмірі 30 000,00 грн., а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно із Графіком платежів. Кредит надається строком на 24 місяці. Встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами становить 15,5% річних.
На виконання умов вищевказаного договору Акціонерним товариством «Ідея Банк» свої зобов`язання по видачу відповідних сум кредиту виконав повністю.
Відповідач виконувала взяті на себе зобов`язання з істотними порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виконання простроченої заборгованості.
Всупереч умовам Кредитного договору відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договір, чим суттєво порушила взяті на себе зобов`язання.
25.07.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (надалі «Позивач», «Фактор») було укладено Договір факторингу № 01.02-31/23.
Відповідно до розділу 2 згаданого Договору Факторингу АТ «Ідея Банк» відступило свої Права Вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло Право Вимоги за Первинними Договорами, в розмірі Заборгованостей Боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в Реєстрі Боржників. В тому числі за даним Договором Факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за договором № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019.
Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») станом на дату подачі позову, складає:
1) Заборгованість за основним боргом - 2199,07 грн.
2) Заборгованість за відсотками - 10744,15 грн.
3) Заборгованість за іншими процентними платежами - 41770,03 грн.
Всього заборгованість 74 511,25 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути із відповідача заборгованість за вищевказаним Кредитним договором у загальному розмірі 74511,25 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.
Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (змінено назву на Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя) від 03.03.2025 задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019 в розмірі 74 511 грн. 25 коп. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. (справа №335/12860/24, провадження №2/335/585/2025). 
Відповідач, не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що їй не було відомо про розгляд даної справи, ухвалу про відкриття провадження у справі вона не отримувала, тому була позбавлена можливості подати відзив на позов, та не отримувала судові виклики. Оскільки заочне рішення було прийнято судом у її відсутність, що не дозволило їй реалізувати свої процесуальні права, заявник вважає, що вона була позбавлена можливості надати заперечення проти позову та відповідні докази, які спростовують позовні вимоги. Звертає увагу суду , що як вбачається із тексту заочного рішення суду від 03.03.2025 (надалі – оскаржуване рішення суду), предметом позову є стягнення з відповідача заборгованості по наданим первісним кредитором Акціонерним товариством «Ідея Банк» кредитним коштам по Кредитному договору № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019, а саме: - заборгованість за основним боргом - 2199,07 грн. - заборгованість за відсотками - 10744,15 грн. - заборгованість за іншими процентними платежами - 41770,03 грн. Всього заборгованість 74511,25 грн. По-перше, відповідачка в цілому не заперечує факту того, що користувалась кредитами в банківських установах, проте зазначає, що повістю розрахувалася з усіма банками за надані кредитні кошти задовго до моменту звернення ТОВ «СВЕА ФІНАНС» з цим позовом, відтак доказування вказаних обставин потребує витребування у банку та інших установ, через які сплачувались кредитні кошти, ряду відомостей, що становлять банківську таємницю, що можливо тільки за умови перегляду цивільної справи з самого початку. Також жодного повідомленні ні від ТОВ «СВЕА ФІНАНС», ні від АТ «Ідея Банк» щодо переуступки права вимоги не отримувала, претензій щодо невиконання кредитних договорів до неї також не надходило. По-друге, не можна погодитись і з розрахунком заборгованості, виконаного позивачем, так як при заборгованості за тілом кредиту 2199,07 грн. та відсоткам 10744,15 грн. «заборгованість за іншими процентними платежами» у сумі 74511,25 грн. є непропорційно великою до іншої частки заборгованості, та суперечить законодавству, що регулює правовідносини банківського кредитування, по суті дублюючи собою стягнення відсотків за користування кредитом Так згідно тексту рішення суду відсоткова ставка за користування грошовими коштами складала 15 % річних. Таким чином стягнення так званих «інших процентних платежів» - є послугою, яка не передбачена Цивільним кодексом України, та незрозуміло взагалі якою саме фінансовою послугою виступає для споживача. оскільки позивач вимагає стягнення з відповідача «інших процентних платежів», які законодавством не передбачені, окрім того, що окремо позивачем заявляється вимога по стягненню процентів за користування кредитними коштами, відповідно вказані умови кредитного договору є нікчемними і ця позовна вимога задоволенню не підлягає в будь-якому випадку і при повторному перегляді справи на нашу думку має бути ретельно досліджена з врахуванням вищевказаних заперечень відповідача.
Ухвалою суду від 09.01.2026 задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2025 у справі №335/12860/24. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2025 у справі №335/12860/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - прийнято до розгляду. Призначено заяву до розгляду в судовому засіданні 26.01.2026 року о/об 11 год. 30 хв.
Ухвалою суду від 21.01.2026 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2025 у справі №335/12860/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано. Постановлено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 23.02.2026.
22.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень посилається на наступне. По-перше, відповідачка в цілому не заперечує факту того, що користувалась кредитами в банківських установах, проте зазначає, що повністю розрахувалася з усіма банками за надані кредитні кошти задовго до моменту звернення ТОВ «СВЕА ФІНАНС» з цим позовом. Жодного повідомленні ні від ТОВ «СВЕА ФІНАНС», ні від АТ «Ідея Банк» щодо переуступки права вимоги не отримувала, претензій щодо невиконання кредитних договорів до неї також не надходило. По-друге, позивач не надав належного обґрунтованого розрахунку заборгованості за відсотками у 10744,15 грн. Так, згідно матеріалів позовної заяви відсоткова ставка за користування грошовими коштами складала 15 % річних. Проте окрім довідки банку, що вказана заборгованість існує у цій сумі, не надано жодного розрахунку , який дозволив би суду та учасникам провадження (або експерту у випадку призначення судово-економічної експертизи) математично перевірити це. Аналогічно не надано розрахунків заборгованості за «іншими процентними платежами». По-третє, не можна погодитись і з розрахунком заборгованості, виконаного позивачем, так як при заборгованості за тілом кредиту 2199,07 грн. та відсоткам 10744,15 грн. «заборгованість за іншими процентними платежами » у сумі 41770,03 грн. є непропорційно великою до іншої частки заборгованості, та суперечить законодавству, що регулює банківські відносини кредитування. Окрім того, нарахування так званих «інших процентних платежів» (за текстом позовної заяви) - є послугою, яка не передбачена Цивільним кодексом України, та незрозуміло взагалі якою саме фінансовою послугою виступає для споживача. В той же час з доданих до позову документів вбачається, що 41770,03 грн. є так званими нарахуваннями за «додаткові та супутні послуги банку», а саме «плата за обслуговування кредиту» (додаток до Паспорту споживчого кредиту Графік щомісячних платежів за кредитним договором та п. 6.1 Кредитного договору п.2 додатків до позовної заяви). Вказана умова кредитного договору щодо сплати так званої «плати за обслуговування кредиту» суперечить законодавству України, отже є нікчемною.
Судове засідання 23.02.2026 відкладено до 20.03.2026. 
Представник позивача у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, правом подати відповідь на відзив на позовну заяву не скористався.
Про дату, час ті місце проведення судового засідання позивач повідомлявся належним чином – шляхом направлення ухвал та судових повісток до електронного кабінету в системі «Електронний суд». 
У судовому засіданні 20.03.2026 представником відповідача було заявлено усне клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача у судове засідання.
Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача з тих підстав, що в матеріалах справи міститься заява позивача, яка надійшла разом з позовною заявою, про розгляд справи за відсутності представника позивача. Судом враховано, що в позовній заяві також викладено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. 
У судовому засіданні 20.03.2026 відповідач та представник відповідача заперечили проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
У судовому засіданні 20.03.2026 судом розглянуто справу по суті, суд перейшов на стадію ухвалення рішення, в судовому засіданні оголошено перерву до 25.03.2026.
У судове засідання 25.03.2026 учасники не з`явилися. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 2ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост.9Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, що 04.02.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (надалі «Банк», «Клієнт», «Первісний Кредитор») та ОСОБА_1 (надалі «Відповідач», «Позичальник», «Боржник») укладено Кредитний договір № Р29.13011.004879431.
Відповідно до розділу 1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит у розмірі 30 000,00 грн., а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Кредит надається строком на 24 місяці. Встановлено розмір процентної ставки 15,5 % річних.
Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в строки визначені умовами Договору, що підтверджується випискою по кредиту.
При цьому, у відзиві на позов та у судовому засіданні відповідачем не оспорювався факт отримання кредитних коштів у визначеному договором розмірі. 
Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») станом на 25.07.2025, становить 74511,25 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом 21997,07 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 10744,15 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 41770,03 грн.
25.07.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 01.02-31/23 відповідно до п.2.1 якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» свої Права Вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуває Права Вимоги АТ «Ідея Банк» за Первинними Договорами та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором.
Згідно п. 2.2. вищевказаного договору права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору та надсилається Клієнтом Фактору засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлів день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору
Відповідно до копії витягу з Реєстру Боржників № 2 до договору факторингу від 25.07.2023 № 01.02-31/23, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019.
ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» змінило назву на ТОВ «СВЕА ФІНАНС», що підтверджується копією рішення єдиного учасника товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25.03.2024.
Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.
Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 та постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 681/44/15-ц.
Крім того, суд враховує, що за положеннями статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України).
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Таким чином, в силу положень статей 512 та 1077 ЦК України, а також договору факторингу від 25.07.2023 позивач набув прав (статусу) кредитора та всіх прав вимог за вказаними кредитними договорами по відношенню до відповідача.
Як свідчать матеріали справи, відповідачка виконувала взяті на себе зобов`язання з істотними порушенням умов кредитного договору. 
З виписки АТ «Ідея Банк», сформованої на дату укладання договору факторингу – 25.07.2023, ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору№ Р29.13011.004879431 від 04.02.2019 внесено кошти на загальну суму 26380,00 грн.
Банком внесені кошти було розподілено наступним чином:
-8 002,93 грн – в рахунок погашення основного боргу,
-3 882,74 грн – в рахунок погашення процентів,
-14 369,56 грн – в рахунок погашення оплати за обслуговування кредиту,
-66,91 грн – погашення пені за прострочення процентів та плати за обслуговування,
-57,86 грн – погашення пені за прострочення основного боргу.
Як свідчить витяг з реєстру боржників №2 до договору факторингу від 25.07.2023 №01.02-31/23, банком відступлено новому кредитору право вимоги до ОСОБА_1 у сумі 74511,25 грн, яка складається з: 
-21997,07 грн – заборгованість за основним боргом, 
-10744,15 грн – заборгованість за відсотками,
-41770,03 грн – заборгованість за комісіями.
При цьому, жодних розрахунків із зазначенням періодів нарахування відсотків та комісій не суду надано, що унеможливлює перевірити правильність нарахувань ані судом, ані відповідачем для здійснення контррозрахунку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вже зазначалося, між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, яким визначено розмір кредиту, строк надання такого кредиту, розмір процентів за користування кредитом, плату за обслуговування кредиту та інші умови.
У розділі 6 кредитного договору викладено графік щомісячних платежів, в якому зазначено суму кредиту – 30000,00 грн, проценти за користування кредитом, які має сплатити позичальник – 5 506,47 грн, плата за обслуговування – 27 356,40 грн.
18.09.2019 сторонами договору укладено додаткову угоду № Р29.13011.004879431/1 до кредитного договору № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019, якою, зокрема, викладено графік щомісячних платежів за кредитним договором в новій редакції. Загальна сума, зокрема, відсотків за користування кредитом, відповідно до графіку, становить 5 733,37 грн.
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Як вбачається з графіку платежів, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає за весь період кредитування (24 місяці) 27 356,40 грн (змінюваний розмір щомісячного платежу).
З розрахунку суми заборгованості за кредитним станом на дату подачі позовної заяви вбачається, що заборгованість відповідача за іншими процентними платежами становить 41 770,03 грн.
При цьому, з витягу з реєстру боржників №2 до договору вбачається, що банк відступив новому кредитору право вимоги, зокрема, заборгованості за комісіями у розмірі 41770,03 грн.
Розрахунку із зазначенням періодів нарахування таких платежів суду не надано. 
Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 1.10 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: - надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. 
При цьому в кредитному договорі не зазначено кількості наданих послуг протягом місяця, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Крім того, умовами договору не визначено порядку нарахування плати за надання таких послуг, а як вбачається з графіку платежів розмір плати за надання послуги зменшується щомісячно на 30 грн.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.10 та 6.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (платежі за додаткові та супутні послуги) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів за обслуговування кредиту за даним договором в розмірі 41 770,03 грн.
Разом з тим, судом було встановлено, що в рахунок погашення оплати за обслуговування кредиту банком було зараховано 14 369,56 грн, а в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту було зараховано 8 002,93 грн.
З врахуванням вищевикладених висновків суду щодо нікчемності умови договору про нарахування плати за обслуговування кредиту, суд доходить до висновку про можливість врахування здійснених оплат на суму 14 369,56 грн в рахунок погашення основного боргу. Таким чином, наявні у справі матеріали свідчать, що відповідачем сплачено заборгованість за тілом кредиту у сумі 22 372,49 грн.
У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У розумінні ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підтвердження умов надання кредиту відповідачці та порушення зобов`язання останньою позивач надав виписки по рахункам відповідачки, які підтверджують факт користування відповідачкою грошовими коштами АТ «Ідея банк». Протилежного відповідачкою не спростовано.
Так, в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву відповідачка зазначала, що сплатила суму заборгованості в повному обсязі, однак квитанції про внесення таких оплат у неї не зберіглися. Судом з`ясовувалося питання щодо наявності клопотання про витребування доказів (зокрема щодо інформації про здійснені оплати в рахунок погашення заборгованості), проте відповідачем та її представником таке клопотання не заявлялося.
Враховуючи, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку не повернуті, позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
За викладених обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу у розмірі 7 627,51 грн (30000,00 грн – 22 372,49 грн = 7 627,51 грн), а позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками. 
Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Суд звертає увагу, що позивачем заявлено до стягнення суму відсотків у тому розмірі, в якому банк відступив право вимоги, а саме 10 744,15 грн. При цьому, як вже зазначалося в тексті рішення, жодних розрахунків із зазначенням періодів нарахування таких відсотків суду не надано, що унеможливлює перевірку правильності здійснених нарахувань. 
Разом з тим, судом враховано наступне.
Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
При визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, суд виходить з того, що умовами договору, а саме графіком щомісячних платежів з врахуванням додаткової угоди до кредитного договору, визначена загальна сума процентів за користування кредитом (строк кредитування 24 місяці) – 5 733,37 грн.
Як вже зазначалося, з виписки АТ «Ідея Банк», сформованої на дату укладання договору факторингу – 25.07.2023, ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору№ Р29.13011.004879431 від 04.02.2019 внесено кошти на загальну суму 26380,00 грн, при цьому банком в рахунок погашення процентів зараховано 3 882,74 грн.
Відтак, враховуючи обов`язковість сплати процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість про процентам у сумі 1 850,63 грн (5 733,37 грн згідно договору – 3 882,74 грн сплачено відповідачем = 1 850,63 грн.).
Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 627,51 грн та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 1 850,63 грн, а всього 9 478,14 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 308,14 грн (2422,40 грн х 9 478,14 грн / 74511,25 грн = 308,14 грн). 
Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 80, 81, 82, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором № Р29.13011.004879431 від 04.02.2019 у розмірі 9 478 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 14 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судовий збір у розмірі 308 (триста вісім) грн 14 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя, який ухвалив оскаржуване рішення, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25.03.2026 року.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 6;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя        В.К. Сиротенко