Справа № 156/45/26
Провадження № 3/156/81/26
Рядок статзвіту 149

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року сел. Іваничі
Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Малюшевська І. Є., розглянувши матеріали, які надійшли із Сектору поліцейської діяльності № 2 (сел. Іваничі) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; відомості про працевлаштування відсутні, 02.09.2025 притягався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП,
за частиною 5 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),
учасники справи:
особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - не з`явився,
захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Білецька І. М.,
про права передбачені ст. 268 КУпАП, ст. ст. 10, 63 Конституції України роз`яснено,
клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відводів не заявлено,
в с т а н о в и в :
І. Опис обставин, установлених під час розгляду справи
04.01.2026 року о 18:24 год по вул. Залізничній, 3 в сел. Іваничі ОСОБА_1 повторно протягом року керував автомобілем «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_2 , будучи особою, яка не має права керування таким т/з. Від керування транспортним засобом відсторонений.
Констатовано, що такими своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.1.а Правил Дорожнього Руху, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами) – водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та повторно протягом року вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.126 КУпАП.
ІІ. Пояснення учасників справи
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку 12.02.2026 у додаток «Viber» повідомлення – судової повістки про виклик в судове засідання на 17.02.2026. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.
В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП не є обов`язковою.
Беручи до уваги те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 достеменно знав про складання відносно нього адміністративного протоколу, і про дату й місце розгляду справи, проте не вжив жодних заходів для явки до суду, не подав клопотань щодо надання доказів невинуватості чи будь-яких інших доказів, які б вказували чи мали місце події, зазначені в протоколі та обставини їх виникнення, тому суддя вважає, що є всі підстави для прийняття справедливого, законного та неупередженого рішення без участі такого.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 достеменно знав про складання відносно нього адміністративного протоколу, і про те, що розгляд справи відбудеться в Іваничівському районному суді Волинської області о 14:00 год 17.02.2026 року, проте не вжив жодних заходів для явки до суду, заяви про відкладення розгляду справи від нього не надходило, однак він скористався правом на представлення його інтересів захисником – адвокатом Білецькою І. М.
17.02.2026 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про допит як свідка його дружини – ОСОБА_2 та про закриття провадження у справі у зв`язку із вчиненням дій у стані крайної необхідності. Клопотання мотивоване тим, що 04.01.2026 року його донька, якій лише 8 місяців, хворіла. Вона безперервно плакала, кричала, була виснажена. Вони отримали консультаційний висновок лікаря. Стан дитини потребував ліків і обов`язкового огляду наступного дня. У них не було необхідних препаратів удома. Він поїхав до аптеки, щоб придбати ліки для доньки. Також він заїхав на АЗС, щоб придбати пальне, бо наступного дня потрібно було везти дитину до лікаря, а пальне зараз не завжди є в наявності. На момент події ОСОБА_1 вже завершив теоретичне навчання в автошколі та готувався до отримання посвідчення. Він фактично знаходився на завершальному етапі легального набуття права керування. Але в той момент він був не учнем автошколи, а батьком восьмимісячної дитини, яка кричала від болю. Швидка допомога на такі випадки не виїжджає. Виклик “103” у подібних ситуаціях закінчується рекомендацією звернутися до сімейного лікаря. Коштів на таксі у нас не було. Іншої людини, яка могла б нас відвезти, не було. ОСОБА_1 вказує, що їхав обережно, не порушував правил дорожнього руху, не створив жодної небезпеки. Нікому не було завдано шкоди. Він також придбав ліки в аптеці, що підтверджується чеками. В той момент для нього першочерговим було здоров`я його дитини. ОСОБА_1 вважає, що в його випадку існувала реальна небезпека для здоров`я немовляти; інших способів негайно забезпечити дитину ліками та підготуватися до поїздки до лікаря не було; шкода, яку він формально заподіяв, сівши за кермо без посвідчення, є незрівнянно меншою за можливі наслідки для здоров`я його дитини. На підставі викладеного просить визнати, що його дії були вчинені в стані крайньої необхідності, та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити провадження у справі.

Захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Білецька І. М. в судовому засіданні клопотала про повернення матеріалів на доопрацювання та належного оформлення посилаючись на те, що диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою — четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст.126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
На підтвердження вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126 КУпАП до протоколу долучено копію постанови серія ЕНА №5630795 від 02.09.2025 року, яка належним чином не завірена та з якої вбачається, що ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення за «стаття, частина статті КУПАП 1262». Долучена копія постанови має технічну помилку яку потрібно усунути.
Згідно з ч. 2 ст. 126 КУПАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У примітці до ст. 126 КУпАП вказано, що положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу. Згідно відповіді наданої ПП «Престиж» від 06.02.2026 №2 ОСОБА_1 з 22.12.2023 року по 17.01.2024 року проходив теоретичний курс навчання та отримав свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки. Тобто, врахувавши примітку до ст. 126 КУПАП, а також те, що ОСОБА_1 пройшов курс навчання водіння транспортним засобом, можна зробити висновок, що станом на 02.09.2025 року поліцейським незаконно було складено постанову серія ЕНА № 5630795 від 02.09.2025 року, відомості про набрання якою законної сили відсутні. Відсутність відомостей про набрання постановою серія ЕНА №5630795 від 02.09.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП законної сили захисник вважає суттєвим недоліком матеріалів. Дана інформація має важливе значення для вирішення питання про кваліфікацію дій правопорушника і, відповідно, про міру його відповідальності.
У зв`яку з такими обставинами, захисник просить адміністративні матеріали за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558876 від 04.01.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст.126 КУпАП повернути до СПД № 2 (с-ще Івничі) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області для належного оформлення.
ІІІ. Застосоване судом законодавство
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративне правопорушення.
Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Положення КУпАП відображають принцип індивідуалізації адміністративної відповідальності, який означає відповідність заходу впливу, який обирається для порушника, меті адміністративної відповідальності.
Він передбачає як індивідуальний підхід до застосування примусових заходів залежно від особистих якостей порушника та характеру і обставин вчинення проступку, так і можливість пом`якшення і навіть відмови від застосування заходів відповідальності, якщо її мета може бути досягнута іншим шляхом.
Реалізація принципу індивідуалізації адміністративної відповідальності тісно пов`язана із інститутом звільнення від неї. Адміністративна відповідальність має подвійну мету - захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності. Перша з них, репресивно-каральна (або «штрафна»), полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави щодо правопорушника, а, по-друге, засобом, який попереджає нові правопорушення. Друга функція, запобіжно-виховна, тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.
Як зазначено в ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Допустимість доказів це придатність їх для використання у адміністративному процесі за формою, на відмінну від їх належності придатність для використання за змістом. При цьому, суддя, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України №12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке.
Системний аналіз змісту положень КУпАП в поєднанні із вказаною позицією КСУ та ЄСПЛ свідчить, що у такого роду провадженнях належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, які передбачені ст. 280 КУпАП, та інших обставин, які мають значення для неї, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КУпАП. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суддя при ухваленні рішення. При цьому, відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідальність, передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП настає у разі повторного протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3 ст. 126 КУпАП), керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4 ст. 126 КУпАП).
Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Згідно з приміткою положення частин першої та другої статті 126 КУпАП не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.
Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається, зокрема, у формі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом;
Склади правопорушення - формальний.
Згідно з п.2.1а Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Суб`єкт адміністративного проступку- загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
ІV. Оцінка суду щодо фактичних обставин справи
Розглянувщи матеріали справи, клопотання, дослідивши докази, суд дійшов наступних висновків.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про допит як свідка його дружини – ОСОБА_2 слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Так, відповідно до ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. У своєму клопотанні ОСОБА_1 не обґрунтував необхідності допиту як свідка його дружини ОСОБА_2 , зважаючи на те, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні відеозаписи, які повністю відтворюють обставини вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які брали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. Також  ОСОБА_1 не зазначив, які саме дані відомі його дружині ОСОБА_2 про обставини, що підлягають установленню по даній справі.

Щодо клопотання захисника про повернення матеріалів на доопрацювання та належного оформлення, перш за все слід вказати, що законність винесення постанови серії ЕНА № 5630795 від 02.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП не є предметом розгляду даної справи. Наявна у постанові технічна помилка жодним чином не впливає на факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а будь-які докази оскарження та скасування такої постанови суду не надано.

Також суддя, не вдаючись до оцінки підстав винесення постанови від 02.09.2025 року №5630795, зважаючи на доводи захисника Білецької І. М. про те, що до ОСОБА_1 не застосовуються положення частин першої та другої статті 126 КУпАП, оскільки такі не ґрунутуються на вимогах закону, адже, відповідно до примітки ст. 126 КУпАП, положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
У п.п. 24.1, 24.4, 24.5 ПДР встановлено порядок навчання водінню транспортним засобом. Зокрема, передбачено, що навчати водінню транспортного засобу дозволяється лише осіб, які не мають для цього медичних протипоказань, що підтверджується дійсною медичною довідкою встановленого зразка. Початкове навчання водінню транспортного засобу повинно проводитися на закритих майданчиках, автодромах або у місцях, де відсутні інші учасники дорожнього руху. Навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.
Проходження ОСОБА_1 теоретичного курсу навчання на категорію «С» та отримання свідоцтва про закінчення теоретичної підготовки, дає йому право на допуск до складання теоретичного іспиту у сервісному центрі МВС та, у разі успішного складення теоретичного іспиту, дає йому право на проходженя відповідної підготовки з практичного керування транспортним засобом в акредитованому закладі.
Отримання свідоцтва про закінчення теоретичної підготовки не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності та не надає йому права на самостійне керування транспортним засобом без присутності спеціаліста з підготовки водіїв. Особа, яка успішно склала теоретичний іспит має право лише на навчальну їзду в присутності відповідного спеціаліста з підготовки водіїв та не має право самостійно використовувати транспортні засоби до успішної здачі практичних іспитів і отримання посвідчення водія відповідного зразка на право керування транспортним засобом відповідної категорії. 
Отже, питання застосування чи не застосування примітки до ст. 126 КУпАП вирішується уповноваженою особою в кожному конкретному випадку, проте з аналізу вищевикладеного суд звертає увагу ОСОБА_1 , що закінчення ним теоретичного курсу навчання на категорію «С», не дає йому право самостійно здійснювати керування транспортними засобами до успішної здачі практичних іспитів і отримання посвідчення водія відповідного зразка на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Вказана примітка стосується осіб, які здійснюють навчальну їзду у присутності відповідного спеціаліста з підготовки водіїв.

Суд дослідив наявні у справі письмові докази та встановив, що протокол серії ЕПР1 № 558879 від 04.01.2026 складений уповноваженою на те посадовою особою, в межах наданих їй повноважень, відповідає вимогам ст. ст. 255, 256 КУпАП та в силу ст. 251 КУпАП є доказом у справі.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП підтверджується такими дослідженими доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 558879 від 04.01.2026, у якому викладено обставини і суть правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП; 
- постановою ЕНА № 5630795 від 02.09.2025 ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП;
- оптичним диском DVD-R з відеозаписами з місця події, якими підтверджується факт керування ОСОБА_1 04.01.2026 року о 18:24 год по вул. Залізничній, 3 в сел. Іваничі автомобілем «Ауді 100», д.н.з. НОМЕР_2 .
При цьому в ході спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 визнає, що керував т/з, не маючи права керування та повідомляє, що на даний час навчається у автошколі, а у вересні 2025 року його вже притягували до адміністративної відповідальності за аналогічне адміністративне правопорушення.
Аналізуючи наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вбачає в діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 статтею 126 КУпАП України. Об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, які надані органом, що склав протоколи про адміністративне правопорушення, у суду немає.
При цьому судом враховується також те, що ОСОБА_1 дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення не оскаржував, доказів неправомірної поведінки останніх та доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього, - суду не скеровував.

Суддя розглянув клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку із вчиненням дій у стані крайної необхідності через хворобу восьмимісячної дочки та термінову необхідність придбання для неї ліків та дійшов висновку, що у задоволенні такого слід відмовити з таких мотивів. 
Так, відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.
У письмовому клопотанні ОСОБА_1 пояснював, що за обставин часу та місця, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, за кермо транспортного засобу сів вимушено, через хворобу восьмимісячної доньки та терміновою необхідністю купівлі для неї ліків. Наполягав, що реальної та об`єктивної можливості купити ліки у будь-який інший спосіб, не мав.
Такі його показаннями не узгоджуються із наявними у матеріалах справи письмовими доказами, які подано захисником Білецькою І. М. Так, із висновку консультаційного висновку спеціаліста від 05.01.2026 року слідує, що ОСОБА_3 , 06.05.2025 року встановлено діагноз гемангіома обличчя, з рекомендацією контролю через 1 місяць. При цьому жодних медичних препаратів для лікування дитини лікар не призначив. 
З товарного чека № 114-000000591 від 04.01.2026 слідує, що аптекою «Подорожник Волинь» відпущено три одиниці товару: Аміцитрон форте пор. д/орал. р-ну саше 23 г № 10, Новірин табл. 500 мг № 20 та Септефріл табл. 0,2 мг № 10 Агрофарм. 
З інструкції для саше «Аміцитрон форте», яка міститься у загальному доступі в інтернеті слідує, що застосовувати такий лікарський засіб дітям віком до 14 років протипоказано. З інструкції для таблеток «Новірин» слідує, що такий лікарський засіб слід застосовувати дітям віком від 1 року. З інструкції для таблеток «Септефріл» слідує, що вживання такого лікарського засобу дітям заборонено. Отже, вказні медичні препарати вживати дітям заборонено. 
З відеозаписів долучених доматеріалів справи вбачається, що ні ОСОБА_1 , ні його дружина ОСОБА_2 під час розмови з працівниками поліції не повідомляли їх про те, що у ОСОБА_1 була крайня необхідність у керуванні т/з через хворобу його восьмимісячної дочки та нагальність придбання ліків.
Навпаки, з дослідженого відеозапису слідує, що ОСОБА_1 достеменно був обізнаний, що вчиняє адміністративне правопорушення, навіть в ході розмови із патрульними зазначив міру відповідальності та розмір штрафу, який передбачеий санкцією статті 126 КупАП. Тож неодноразово просив працівників поліції не складати матеріалів та не притягувати його до відповідальності. В ході розмови жодного разу не звернув увагу на те, що вимушений був сісти за кермо з тої чи іншої поважної причини, зокрема через хворобу доньки. З відео вбачається, що молоді люди приїхали додатково придбати випивку, дружина ОСОБА_1 зізналась, що перебуває в стані алкогольного сп"яніння, а він - ні. Зміст відеозапису містить абсолютно протилежні відомості з приводу обставин події, ніж ті, про які зазначає ОСОБА_1 у своєму клопотанні про вчинення правопорушення в стані крайньої необхідності. Така поведінка ОСОБА_1 свідчить, що він керував транспортним засобом, не маючи на це права, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їхні правові наслідки, діючи умисно, легковажно розраховував на уникнення відповідальності, що підтверджує свідоме ігнорування встановлених норм закону.
Проаналізувавши вищевказане, суддя дійшов висновку, що факт вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності в даній справі не доведений, а документи (консультаційний висновок спеціаліста та товарний чек № 114-000000591 від 04.01.2026 року) подані захисником ОСОБА_4 з метою уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене.

Отже, проаналізувавши наведені докази та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суддя вважає, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, оскільки докази його вини є переконливими, достатніми, відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в матеріалах, що були повно та всебічно досліджені.
V. Накладення адміністративного стягнення
Згідно з положеннями ст. 23 КУпАП адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
На виконання вимог ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення, судом враховується характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність правопорушника, судом не встановлено.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, конкретні обставини справи та особу, яка притягується до адміністративної відповідальності (одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, не вперше притягується до адміністративної відповідальності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив керувати транспортним засобом не маючи такого права та повторно протягом року вчинив адміністративне правопорушення), його поведінку під час та після вчинення адміністративного правопорушення, ступінь його вини, майновий стан (непрацевлаштований, на утриманні одна малолітня дитина), відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність за скоєння вказаного діяння, суд вважає за необхідне застосувати до правопорушника адміністративне стягнення в межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, оскільки саме таке покарання за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Щодо позбавлення права керування суд зазначає, що з метріалів справи слідує, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа № 702/301/20, провадження № 51-944 км 23) суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винуватою в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту (ст. 286 КК України) або в цьому ж порушенні, вчиненому в стані сп`яніння (ст. 286-1 КК України), незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення правопорушення отримане в передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами. При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення. 
Листом Касаційного кримінального суду Верховного суду № 718/0/158-25 від 04.12.2025 роз`яснено, що під час розгляду справ про адміністративні правопорушення в ході вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в тих випадках, коли особа не мала або була його позбавлена, є підстави, з урахуванням ст. 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічного тому, що був сформований у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 року у справі № 702/301/20. 
З огляду на роз`яснення Верховного Суду від 04.12.2025 року за вих. № 718/0/158-25 суд дійшов висновку про необхідність призначення правопорушнику додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.
Підстав для застосування до ОСОБА_1 додаткового адміністративного стягнення у виді оплатного вилучення транспортного засобу, передбаченого санкцією ч.5 ст.126 КУпАП відсутні, так як транспортний засіб, яким він керував належить ОСОБА_5 .
Вказаний вид покарання суд вважає справедливим, пропорційним, достатнім і співрозмірним характеру вчинених адміністративних правопорушень та за своїм видом та мірою відповідає завданню й меті накладення адміністративного стягнення та є необхідним і достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. При цьому, суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності є виправданим, оскільки його вина є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, на охорону яких і направлені завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.
VІ. Судові витрати
Відповідно до змісту ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» є всі підстави для стягнення з особи, на яку накладено адміністративне стягнення, судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись статтями 33, 34, 35, 40-1, ч. 5 ст. 126, 245, 251, 283-285, 287-289 КУпАП, ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя
п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про допит як свідка його дружини – ОСОБА_2 – відмовити у зв`яку з необґрунтованістю.
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі у зв`язку із вчиненням дій у стані крайної необхідності – відмовити у зв`язку із недоведеністю.
У задоволенні клопотання захисника Білецької І. М. про повернення матеріалів на доопрацювання та належного оформлення – відмовити у зв`язку із безпідставністю.

Визнати винним  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотириста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.
Встановити ОСОБА_1  строк для добровільної сплати визначеної суми штрафу 15 днів з дня вручення їй цієї постанови. Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів: ГУДКСУ у Волинській області; код за ЄДРПОУ: 38009371; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA588999980313050149000003001; код класифікації доходів бюджету: 21081300.
У разі несплати штрафу правопорушником у встановлений строк стягнути в порядку примусового виконання цієї постанови з ОСОБА_1  в дохід держави подвійний розмір штрафу, визначеного в постанові, тобто 81 600 (вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень 00 коп.

Стягнути із  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , народження на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. Реквізити для сплати штрафу: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/ м.Київ/ 22030106; код за ЄДРПОУ: 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UА908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Строк пред`явлення постанови для виконання 3 (три) місяці згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанова може бути оскаржена особою, яка притягувалась до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Іваничівський районний суд Волинської області.

Суддя І. Є. Малюшевська