25.03.2026 Єдиний унікальний № 371/2186/25 провадження № 2/371/739/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гуренка М.О., 
при секретарі Овчаренко В.С.,
за участі 
представника позивача Мильнікової О.М.,
позивача ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні,-

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою звернулася представник позивача – адвокат Мильнікова О.М. та просила суд: установити факт перебування на самостійному вихованні на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої позовні вимоги обгрунтувала тими обставинами, що 02 вересня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . До офіційної реєстрації їхнього шлюбу із ОСОБА_7 , позивач з 2020 року проживав разом із нею та її дитиною від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , батько дівчинки ОСОБА_8 не проживав з дитиною, не утримував її матеріально, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів із ОСОБА_9 на утримання доньки ОСОБА_8 . Позов було задоволено та стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. Проте відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 147 500,00 грн.
Позивач проживає разом з трьома дітьми та дружиною в с. Пустовіти Обухівського району Київської області. Усі знаходяться на його утриманні.
Представник позивача зазначила, що відповідач являється батьком ОСОБА_3 , але не піклується про дитину, не виконує взагалі своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Те, що дитині потрібно повноцінно харчуватися, одягатися, купувати різні канцелярські вироби для навчання відповідача зовсім не турбує. Знаючи про те, що дитиною опікується вітчим, ОСОБА_1 , зовсім самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча як батько дитини зобов`язаний надавати їй необхідну матеріальну допомогу.
Тому, з 2020 року позивач займається вихованням та утримання своєї падчерки ОСОБА_8 , яка проживає разом з ними. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
У відповідності до ч. 10 ст. 130 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи.
На підставі ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи. 
Заслухавши пояснення позивача представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.
Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як встановлено у судовому засіданні, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . До офіційної реєстрації їхнього шлюбу із ОСОБА_7 , позивач з 2020 року проживав разом із нею та її дитиною від попереднього шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач ОСОБА_10 являється батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає з дитино, матеріально її не забезпечує та має заборгованість по сплаті аліментів. 
Згідно копії паспорту виданого Миронівським РС Управління ДМС України в Київській області від 29 грудня 2014 року, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).
Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 02 вересня 2023 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №125 (а.с. 10).
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 зареєстрованого Виконавчим комітетом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (а.с. 13).
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як зазначено у позовній заяві, що позивач проживає разом з трьома дітьми та дружиною в с. Пустовіти Обухівського району Київської області. Усі знаходяться на його утриманні.
Проте, сам по собі факт проживання за однією адресою не може засвідчувати факт утримання позивачем малолітньої ОСОБА_3 .
До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17.
Правовідносини «утримання дітей», є предметом регулювання Сімейного кодексу України.
У судовому засіданні позивач та представник позивача – адвокат Мильнікова О.М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Позивач зазначив, що необхідність подання позову виникла в наслідок того, що йому необхідно отримати від РТЦК та СП довідку про відстрочку від мобілізації.
Згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан в Україні був введений та триває на наразі.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Тобто, обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що відповідач ОСОБА_2 за рішенням суду позбавлений батьківських прав відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у Миронівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебуває виконавче провадження №63792859 з примусового виконання виконавчого листа №371/571/20 від 25 листопада 2020 року виданого Миронівським районним судом Київської області, станом на 13 червня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів становить 147500,00 грн.
Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.
Діюче законодавство не передбачає обов`язку інших осіб здійснювати утримання дитини у випадку, якщо батьки не позбавлені батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Згідно ст. 269 СК України особи, у сім`ї яких виховувалася дитина, зобов`язані надавати їй матеріальну допомогу, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер, за умови, що ці особи можуть надавати матеріальну допомогу.
Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.
На підтвердження факту перебування ОСОБА_3 на утриманні ОСОБА_1 надано копію довідки про перебування виконавчого провадження на виконанні та про заборгованість ОСОБА_2 аліментів № 371/571/20 від 25 листопада 2020 року Миронівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області (а.с. 22).
Проте, той факт, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти на утримання доньки, не свідчить про відсутність обов`язку такого утримання та не виключає стягнення з нього аліментів в майбутньому в процесі здійснення державним виконавцем виконавчих дій.
За таких підстав, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується обов`язок позивача утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні позивача малолітньої дитини, окрім спільного місця проживання, матеріали справи не містять.
Будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , пояснили, що позивач з дружиною, дітьми дійсно проживають разом, повідомили, що він утримує ОСОБА_3 матеріально.
В той же час суд вважає, що побудована позиція доказування стороною позивача виходить лише з пояснень свідків, які не надали суду пояснення саме тривалого і беззаперечного утримання малолітньої дитини лише позивачем. 
Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримує дохід, що він офіційно працевлаштований.
Утримання особи передбачає її знаходження на тривалому або постійному матеріальному або грошовому забезпеченні з боку іншої особи, і ця допомога була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).
У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої-третьої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (статті 164, 180 СК України).
Отже, для підтвердження самостійного утримання дитини відчимом необхідне існування (настання) обставин, на підставі яких обсяг прав матері та батька обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо утримання дитини, то факт утримання дитини одним із батьків або факт утримання падчерки вітчимом може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання дитини.
На підставі викладеного суд вважає, що саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо утримання дитини, то будь-яких належних, а допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні позивача малолітньої ОСОБА_3 , матеріали справи не містять, то у позові слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні - відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя           М.О. Гуренко