ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 947/71/26
Провадження № 3/947/14/26

10.03.2026 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Іванчук В.М., розглянувши матеріали справи, що надійшли з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції у відношенні:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 № 518398 від 20.11.2025 року) – 

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 518398 від 20.11.2025 року вбачається, що 20.11.2025 року о 13:33 год., за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 76, водій ОСОБА_1 (далі – особа, що притягується до адміністративної відповідальності), керував автомобілем марки «TOYOTA», номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, почервоніння очей, після чого відмовилася від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.
За таких обставин особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно п.2.5 «Правил дорожнього руху» України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Захисник Танасогло О.М. категорично заперечував проти протоколу про адміністративне правопорушення, наголошуючи на відсутності факту керування транспортним засобом з боку ОСОБА_2 , що у свою чергу виключає можливість застосування ст.130 КУпАП. Звернув увагу суду, що відеозапис, наданий працівниками поліції, не містить жодної фіксації факту керування саме ним, транспортним засобом, не зафіксовано моменту руху транспортного засобу під його контролем, не встановлено технічних дій, які б свідчили про керування. Відтак відсутня ключова ознака об`єктивної сторони правопорушення керування транспортним засобом, що унеможливлює покладення на особу відповідальності за ст.130 КУпАП. На підтвердження своїх доводів надав висновок експертного дослідження від 16.02.2026 року за № ЕД-19/116-26/2060ФП за результатами проведення портретного дослідження 
Вислухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 518398 від 20.11.2025 року, додані до нього матеріали, відеозаписи, надані працівниками поліції, а також висновок експертного дослідження від 16.02.2026 року № ЕД-19/116-26/2060-ФП, оцінивши всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з огляду на таке.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови, коли подія адміністративного правопорушення, винність конкретної особи у його вчиненні та наявність у її діях усіх елементів складу правопорушення підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає, зокрема, на встановлений порядок управління та громадський порядок, права і свободи громадян, на встановлений порядок безпеки дорожнього руху і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Таким чином, для висновку про наявність адміністративного проступку необхідним є встановлення не лише формального складання протоколу, а й реальної наявності всіх юридично значущих ознак правопорушення.
В силу ст.245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушень. Вказана норма покладає на суд обов`язок не формально сприймати відомості, викладені у протоколі, а перевіряти їх шляхом безпосереднього дослідження усіх матеріалів справи.
За змістом ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у встановленому законом порядку суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність конкретної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, показаннями свідків, висновками експертів, речовими доказами, технічними записами та іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, у тому числі і протокол про адміністративне правопорушення, який підлягає перевірці та оцінці нарівні з іншими доказами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 518398 від 20.11.2025 року, працівниками поліції зазначено, що 20.11.2025 року о 13:33 год. за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 76, ОСОБА_1 нібито керував автомобілем марки «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, тремтіння пальців рук, почервоніння очей, після чого відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння за допомогою технічних засобів та у спеціалізованому медичному закладі.
Водночас диспозиція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідного огляду у встановленому законом порядку. Отже, для кваліфікації дій особи за цією нормою у будь-якому з її різновидів базовою, первинною та обов`язковою ознакою є саме встановлений належними доказами факт керування транспортним засобом конкретною особою.
Суд наголошує, що у справах за ч.1 ст.130 КУпАП об`єктивна сторона правопорушення не може вважатися доведеною, якщо відсутні переконливі докази того, що особа у відповідний час та у відповідному місці фактично виконувала функції водія, тобто здійснювала реальний контроль за рухом транспортного засобу, керувала ним, впливала на його переміщення чи маневрування. Саме по собі перебування особи біля автомобіля, в салоні автомобіля, поруч із ним, або навіть після можливого попереднього користування транспортним засобом, без належного підтвердження факту реального керування у конкретний момент часу, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Під керуванням транспортним засобом у контексті ст.130 КУпАП слід розуміти не абстрактний зв`язок особи з автомобілем, не припущення про можливість його використання та не формальний статус власника чи користувача, а безпосередній процес управління транспортним засобом у русі або здійснення дій, прямо спрямованих на таке управління. Тому до предмета доказування у цій категорії справ обов`язково входить встановлення саме факту керування, а не лише наявності зовнішніх ознак сп`яніння або факту відмови від огляду.
Зі змісту досліджених судом відеозаписів не вбачається належної та безсумнівної фіксації того, що саме ОСОБА_1 керував зазначеним у протоколі транспортним засобом. На відеоматеріалах відсутній належно зафіксований момент безпосереднього руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , не зафіксовано процесу його перебування за кермом у момент руху, не відображено моменту зупинки транспортного засобу саме під його контролем, не зафіксовано початку руху, маневрування або інших об`єктивних дій, які безпосередньо підтверджували б виконання ним функцій водія.
З наданого стороною захисту висновку експертного дослідження від 16.02.2026 року № ЕД-19/116-26/2060-ФП вбачається, що вирішувалось питання щодо того, чи одна і та сама особа вийшла з автомобіля у відеофайлі з назвою «ЕПР1 518398 ОСОБА_1 130 + чат частина 1.MP4» на проміжку часу з 13:32:42 по 13:33:10, та особа, зображена на іншому відеофрагменті. За результатами проведеного дослідження експертом зроблено висновок про те, що вирішити це питання не видається можливим, оскільки зображення особи, яка вийшла з автомобіля у проміжок часу з 13:32:42 по 13:33:10, є непридатним для проведення ідентифікаційного дослідження у зв`язку з низькою якістю зображення та недостатністю індивідуалізуючих ознак, що на ньому відобразилися.
Вказаний висновок має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки він не просто не підтверджує позицію органу поліції, а навпаки свідчить про неможливість достовірної ідентифікації особи, яка виходила з автомобіля, як ОСОБА_1 . За таких обставин відсутні належні технічні дані, які б об`єктивно та безсумнівно засвідчували, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом транспортного засобу у момент, який інкримінується органом поліції.
Суд звертає увагу, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є безумовним і самодостатнім доказом вини особи. Відомості, викладені у ньому працівником поліції, підлягають обов`язковій перевірці та повинні бути підтверджені іншими узгодженими між собою доказами. У даній справі такого належного підтвердження судом не встановлено. Будь-які твердження про те, що саме ОСОБА_1 керував автомобілем, у матеріалах справи фактично ґрунтуються не на чітких та переконливих доказах, а на припущенні працівників поліції, яке не дістало об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.
Посилання на наявність у ОСОБА_1 зовнішніх ознак наркотичного сп`яніння саме по собі також не може бути достатнім для притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Наявність або відсутність ознак сп`яніння набуває правового значення лише за умови, що особа є водієм у розумінні цієї норми, тобто фактично керує транспортним засобом. За відсутності доведеного факту керування навіть фіксація зовнішніх проявів, які суб`єктивно сприймалися працівниками поліції як ознаки сп`яніння, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП.
Аналогічно, сама лише відмова від проходження огляду не є автономною підставою для відповідальності будь-якої особи, до якої звернулися працівники поліції. Із буквального змісту ч.1 ст.130 КУпАП прямо випливає, що відповідальність за відмову настає саме для особи, яка керує транспортним засобом. Отже, вимога про проходження огляду повинна бути адресована особі, щодо якої належними доказами встановлено факт керування. Якщо ж базова ознака об`єктивної сторони, а саме факт керування транспортним засобом, не доведена, відмова від огляду не набуває самостійного юридичного значення для цілей кваліфікації за ч.1 ст.130 КУпАП.
Інше тлумачення означало б фактичне розширення диспозиції ст.130 КУпАП та притягнення до відповідальності особи не за чітко встановлені законом дії, а на підставі припущення, що вона могла бути водієм. Такий підхід є неприпустимим з огляду на принцип законності, закріплений у ст.7 КУпАП, а також суперечить змісту ст.62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Конституційний принцип презумпції невинуватості поширюється й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, якщо наслідком розгляду є застосування до особи репресивного державного примусу, зокрема значного штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами. Тому стандарт доказування у справах за ст.130 КУпАП вимагає від суду особливо ретельної перевірки всіх доказів та недопустимості покладення в основу постанови сумнівних, неповних чи взаємно неузгоджених відомостей.
Судом не встановлено належної, безперервної та переконливої сукупності доказів, яка б свідчила про те, що 20.11.2025 року о 13:33 год. саме ОСОБА_1 керував автомобілем марки «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_1 , за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, біля будинку № 76. Відеозаписи не містять належної фіксації відповідного факту, а експертне дослідження прямо засвідчило неможливість ідентифікації особи, яка виходила з автомобіля, через непридатність зображення для такого дослідження. Інших належних і достатніх доказів, які б усували зазначені сумніви та безспірно підтверджували факт керування саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.
За таких обставин суд приходить до висновку, що не доведено одну з обов`язкових і визначальних ознак складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Відсутність належного доказового підтвердження цього елементу виключає наявність як об`єктивної сторони правопорушення, так і спеціального суб`єкта такого проступку. Відтак у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Оскільки у даній справі не доведено належними та допустимими доказами факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а отже не доведено наявності у його діях об`єктивної сторони правопорушення, провадження у справі підлягає закриттю саме з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.130, 247, 268, 279, 280, 283, 284 КУпАП, Суд – 
ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягання до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – закрити, на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з ухвалення постанови.

Суддя Київського районного 
суду м. Одеси   Іванчук В. М.