Справа № 761/35124/25 	Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/446/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 26 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року ТОВ «Авентус Україна» звернулося до суду із зазначеним позовом. 
Покликалось на те, що 24 лютого 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про споживчий кредит № 7617758, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 10000 грн, строком на 360 днів, зі стандартною процентною ставкою, що становить 2,20 % в день та застосовується у межах строку кредиту та зниженою процентною ставкою, що становить 1,87% в день, яка застосовується, якщо споживач до 25 березня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У подальшому 27 лютого 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до умов якої, сторони домовилися збільшити суму кредиту на 1000 грн. На підставі вказаного договору грошові кошти в сумі 11000 грн були зараховані на платіжну картку позичальника ОСОБА_1 .
Крім того позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на запропоновані товариством умови кредитного договору, підписавши цей договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор та отримавши кредитні кошти на вказаний ним же рахунок. 
Також позивач вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, станом на 23 березня 2025 року існує заборгованість на загальну суму 40040 грн, а саме: за тілом кредиту – 11000 грн, за відсотками - 29040 грн, яку просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь та відшкодувати йому понесені судові витрати.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 26 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, позивач ТОВ «Авентус Україна» подав апеляційну скаргу, у якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, дав невірну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, відповідач у рахунок погашення кредитної заборгованості вніс кошти, які у повному обсязі покрили зобов`язання за кредитним договором, як по тілу кредиту так і по відсотках за користування кредитом, а тому підстав для задоволення позову немає.
Такий висновок суду є правильний.
Встановлено, що 24 лютого 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 7617758, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору, товариство надало позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 10000 грн, строком на 360 днів з періодничністю платежів кожні 30 днів. Також згідно умов вказаного кредитного договору за користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою 2,20% в день, яка застосовується у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка 1,87% в день застосовується, якщо споживач до 25 березня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
Пунктом 2.1 цього договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням картки НОМЕР_1 . 
27 лютого 2024 року між позивачем ТОВ «Авентус Україна та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно умов якої збільшено суму наданого кредиту на 1000 грн.
Крім того встановлено, що у день укладення кредитного договору та додаткової угоди ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на рахунок відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 грн та 1000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листів від ТОВ «Пейтек» № 20250514-101 та № 20250514-301 від 14 травня 2025 року.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як слідує з матеріалів справи договір про споживче кредитування № 7617758 був укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронному вигляді 24 лютого 2024 року. Відповідно до умов цього договору денна процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 % і нараховувалася з 24 квітня 2024 року.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення до Закону України «Про споживче кредитування».
Зокрема, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Відповідно до положень ч.7 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору.
Згідно вимог п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що починаючи з 25 грудня 2023 року (наступний день після набрання вищевказаним Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати 1 %.
Отже, кредитодавець ТОВ «Авентус Україна», як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний приводити свою діяльність з урахуванням вищевказаних законодавчих змін.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, договір про надання споживчого кредиту № 7617758 був укладений між позивачем ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 24 лютого 2024 року, тобто після набрання законної сили у грудні 2023 року положень про розмір денної процентної ставки на рівні 1%, а тому погоджені сторонами відсотки у розмірі 2,20 % є незаконними. Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на думку колегії судів, дійшов вірного висновку про необхідність їх перерахунку.
Зокрема згідно проведеного судом першої інстанції розрахунку сума відсотків за користування кредитом, які мав сплатити ОСОБА_1 становить 32670 грн, а загальна вартість кредиту з урахуванням тіла кредиту 11000 грн становить 43 670 грн.
З наявних в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2024 року № 7617758 наданого позивачем слідує, що відповідачем ОСОБА_1 на виконання умов кредитного договору було сплачено грошові кошти в сумі 51 732 грн 90 коп.
Оскільки сума сплачених грошових коштів відповідачем за кредитним договором є більшою від загальної вартості кредиту, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов є безпідставним і до задоволення не підлягає.
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на повно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є посилання в рішенні суду і яким суд дав вірну правову оцінку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» залишити без задоволення.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 26 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді