Справа № 199/1072/26
(2/199/2886/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

24.03.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у порядку спрощеного провадження в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитними договорами в сумі 45381,56 грн. 
В обґрунтування позову зазначив, що 26 березня 2019 року між відповідачем та Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» укладено кредитний договір №G01.10701.005073043, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.
За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити по законодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 договору).
07 липня 2023 року АТ «ІДЕЯ БАНК» та позивач уклали договір факторингу № 07072023 відповідно до якого право грошової вимоги за договором перейшло до позивача.
За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (пункт 1.1 договору факторингу).
Відповідно до витягу з реєстру боржників, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором.
Розрахунок заборгованості свідчить, що за договором утворилася заборгованість у загальному розмірі 45381,56 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 18203,14 грн.; за відсотками 8918,03 грн.; по комісіям 18260,39 грн., які позивач просив суд стягнути з відповідача, а також судові витрати по справі.
Ухвалою судді від 10 лютого 2026 року відкрито провадження по даній справі.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалась.
Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
За вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).
Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За приписами ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У позовній заяві позивач посилається на укладання 26 березня 2019 року між відповідачем та Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» кредитного договору №G01.10701.00507304. Також посилається на те, що 07 липня 2023 року АТ «ІДЕЯ БАНК» та позивач уклали договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги за вказаним договором перейшло до позивача.
Проте, до матеріалів справи долучено інший кредитний договір, а саме Генеральний кредитний договір № ГКД.415327.1 від 09 жовтня 2018 року, в якому зазначені інші умови кредитування, аніж ті, на які посилається позивач. Також долучено паспорт споживчого кредиту без ідентифікуючих даних якого саме кредитного договору.
Отже судом встановлено, що позивачем заявлені вимоги належними та допустимими доказами не підтверджені, а отже приходить до висновку про відмову у позові.
Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 12,81, 133,141, 144,263-265,274-279 ЦПК України, суд, - 
У Х В А Л И В :
У позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Судові витрати по справі віднести на рахунок позивача.
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня оголошення судового рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко?