ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року
м. Харків
справа № 953/3291/25
провадження № 22-ц/818/1436/26, 1437/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Комунальне підприємство «ХТМ»
третя особа: Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «ХТМ» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року та на додаткове рішення того ж суду від 23 жовтня 2025 року та апеляційну скаргу Шовкова О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2025 року та ухвалені суддею Дяченкао О.М. ,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2025 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 9542, 20 грн, витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 177,92 грн та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.02.2025 у будинку АДРЕСА_1 відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 . На виклик позивача приїхала аварійна служба вжила заходів, припинивши залиття квартири гарячою водою. 18.02.2025 старшим майстром ОСОБА_3 та майстром ОСОБА_4 складено акт про залиття, внаслідок аварії, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання, який затверджено начальником Київської філії КП «Харківські теплові мережі» Вадимом Хорольським. В акті зазначено, що 17.02.2025 у будинку АДРЕСА_1 відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 з техповерху. Дефект виник на системі ЦО. Дефект було локалізовано шляхом встановлення хомута на системі ЦО. Дефект виник у зв`язку з багаторічним використанням трубопроводу без капітального ремонту та заміни. Вказана подія призвела до залиття гарячою водою та пошкодження приміщення, внутрішнього оздоблення, речей позивача та членів його родини, моральних переживань, порушення звичного укладу життя, призвела до необхідності вчинення певних дій, здійснення витрат. 11.03.2025 складено висновок експерта Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса», за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №2917.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з комунального підприємства «Харківські теплові мережі», на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9 542,20 грн, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 10 177,92 грн, моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2 003,04 грн.
Рішення обґрунтовано тим, що позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, що призвело до залиття квартири позивача та причинний зв`язок між ними та завданою шкодою. Вина заподіювача шкоди, останнім не спростована.
Додатковим рішенням 23 жовтня 2025 року Київський районний суд м. Харкова ухвалив додаткове рішення. Стягнуто з Комунального підприємства «Жилкомсервіс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн. 
Додаткове рішення обґрунтовано тим, внаслідок часткового задоволення позову існують підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача. Враховуючи предмет позову, незначну складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часткове задоволення позовних вимог, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 2 000,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду представник Підгорний Б.Б., який діє в інтересах КП «ХТМ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить основне та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог. Акт про залиття квартири від 18.02.2025 не відповідає формою та складом комісії, які встановлені Правилами №76, затверджено неповноваженою особою, оскільки повинен бути начальником ЖЕО, а тому є неналежним та недопустимим доказом та не може бути підставою для висновку суду про правомірність вимог позивача. Перевірка обставин справи шляхом виклику до суду свідків, які приймали участь у складанні документів судом не здійснювалось. Актом готовності до опалювального періоду 2024 - 2025 років від 24.04.2024 №174/750 перевірено стан системи опалення житлового будинку та проведено випробувально-профілактичні заходи. Управителем будинку зазначений акт підписано, зауважень та скарг не надходило. Суд невірно визначив норми права, які б мали б застосовуватись до спірних правовідносин. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення відповідачем моральної шкоди. Адвокатом позивача не надано деталізації проведення для клієнта роботи за договором про надання правової допомоги, витраченого часу, додаткових витрат. У акті приймання передачі виконаних робіт від 15.1,.2,25 зазначено фіксовану суму гонорару, без доказів реальної оплати таких послуг. 
Не погодившись з додатковим рішенням суду 24.11.2025 представник Шовков О.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу , в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Виконанні роботи адвокатом, надані послуги значно перевищують розмір гонорару 10000 грн., тобто він є не завищеним а доволі незначним, не відповідає навіть мінімальним розмірам гонорарів. Відповідачем клопотання про зменшення судових витрат не заявлялось. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішеннь суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги КП «ХТМ» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності позивачу по справі, на підставі договору купівлі продажу від 30.05.2020 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір В.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, зареєстрований номер об`єкта нерухомого майна 2090116463101 (а.с. 23-24).
Згідно з копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 , загальна площа квартири становить 85,6 кв.м (а.с. 25-26).
Згідно з актом №174/75 готовності до опалювального періоду 2024–2025 років від 24.04.2024, складеним представником КП «ХТМ» Ундаровим Олексієм, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 система житлового будинку визнана придатною та готовою до експлуатації в опалювальному сезоні 2024–24 років (а.с. 68–69).
Згідно даних акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання від18.02.2025 який затверджений Начальником Київської філії КП «ХТМ Хорольським Вадимом за участі старшого майстра ОСОБА_5 та майстра ОСОБА_6 вбачається, що 17.02.2025 у будинку АДРЕСА_4 з тех. поверху. Дефект виник на системі ЦО, дефект було локалізовано шляхом встановлення хомута на системі ЦО. Дефект виник у зв`язку з багаторічним використанням трубопроводу без капітального ремонту та заміни (а.с. 15).
Відповідно до висновку експерта №2917 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи за листом ОСОБА_1 , складеного 11.03.2025, розмір матеріальної шкоди завданої власнику квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , у результаті залиття складає 9 542,20 грн (а.с. 17-21).
За виготовлення вказаного висновку позивачем сплачено 10 177,92 грн, що підтверджується копією рахунку № 515 від 03.03.2025 (а.с. 22).
Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.
Виконавцями комунальних послуг зокрема є послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація.
Рішенням Харківської міської ради від 20 грудня 2006 № 1186 визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова: з управління будинком, спорудою або групою будинків - КП «Жилкомсервіс», з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, зокрема, КП «Харківські теплові мережі».
Отже, вказаним рішенням, прийнятим органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції, визначено статус КП «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а КП «Харківські теплові мережі» як виконавця послуг з їх утримання.
Відповідно до п. 3 Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15 серпня 2018 року № 219 точка приєднання внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки, перша запірна арматура на відгалуженні від стояка за межами приміщення для горизонтальної розводки (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи).
Відповідно до п. 4 вказаного Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.
13 лютого 2012 року між КП «Жилкомсервіс» (управитель) та КП «Харківські теплові мережі» (виконавець) було укладено договір №15/1, відповідно до пункту 1.1 якого управитель доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання: мережі, арматура на них прилади та обладнання, які розміщені в межах будинку та виконання робіт з усунення аварійних ушкоджень на внутрішньобудинкових системах, управитель зобов`язується прийняти та оплатити виконавцю надані послуги.
Пунктами 2.3.2 та 2.3.5 вказаного договору сторони передбачили, що виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені цим договором.
Згідно з пунктом 5.4 договору № 15/1 виконавець несе відповідальність, перед споживачами, які мешкають або розташовані в житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова, за ненадання або неналежне надання виконавцем послуг, внаслідок яких було заподіяно шкоду життю, здоров`ю, майну споживача або третіх осіб, майну управителя, майну територіальної громади, яке передано на обслуговування управителю, або навколишньому природному середовищу згідно діючого законодавства.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Сторонами не заперечується, що залиття квартири відбулося в результаті прориву трубопроводу внутрішньо будинкової системи центрального опалення, що свідчить про пошкодження трубопроводу на горищному приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 .
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання. Саме КП «Харківські теплові мережі» зобов`язане забезпечувати надійне постачання теплової енергії відповідно до умов договорів та стандартів.
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.
Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо складення акту про залиття квартири з порушенням вимог законодавства є необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги. Натомість поданий до суду акт про залиття квартири відповідає вимогам статті 95 ЦПК України, є письмовим доказом, належним і допустимим, а тому підлягає врахуванню судом при вирішенні спору.
Висновок суду першої інстанції про те, що залиття квартири позивача сталося внаслідок винних дій (протиправної бездіяльності) Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», а тому з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь позивача підлягає стягненню сума завданого позивачу матеріального збитку - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що залиття квартири позивача відбулося внаслідок бездіяльності КП «Харківські теплові мережі», що призвело до пошкодження належного позивачу майна, судом встановлено наявність моральної шкоди. З огляду на зазнані позивачем моральні страждання, пов`язані з пошкодженням його майна, істотним порушенням звичного способу життя, підвищеним психологічним навантаженням, а також беручи до уваги конкретні обставини справи, характер і тривалість негативних наслідків, керуючись принципами розумності та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди та визначив її розмір у сумі 2000 грн.
Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог і доводи апеляційної скарги КП «ХТМ» не є підставою для скасування даного судового рішення.
Частиною 1 статті 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.
Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.
Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу; 
Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).
На підтвердження витрат на правничу допомогу понесений ОСОБА_1 представник ОСОБА_2 надав до суду: договір про надання правничої допомоги № 03-04/2025 від 03.04.2025 та акт приймання-передачі виконаних робіт від 03.04.2025 із визначенням переліку наданих послуг.
Відповідачем клопотання про не співмірність судових витрат не заявлялось. 
Враховуючи що позивачем надані належні докази понесення витрат на правничу допомогу, судова колегія погоджується з висновком суду про наявність підстав для їх стягнення з відповідача. 
Доводи апеляційної скарги КП «ХТМ» на додаткове рішення висновків суду не спростовують.
Помилкове зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині оскаржуваного рішення про стягнення судових витрат з КП «Житлокомсервіс» є опискою, що може бути усунена в порядку встановленому ст. 269 ЦПК України. 
Водночас судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника Шовкова О.С., Який діє в інтересах ОСОБА_1 про необґрунтоване зменшення судом заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 
Згідно п. 4.1. даного договору, вартість Гонорару Адвоката за підготування документів та представництво Клієнта за цим Договором у суді першої інстанції Сторони визначили у фіксованому розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Розмір гонорару не залежить від об`єму виконаних робіт/наданих послуг, витраченого часу, кількості судових засідань, підготованих документів і т. ін.).
Згідно акту приймання-передачі виконаних робіт від 03.04.2025 з визначенням переліку послуг, а саме: ознайомлення з матеріалами справи та надання усних консультацій, виготовлення і подача позову до суду, предстаництво в суді. Вартість послуг з надання правової допомоги визначена згідно п. 4.1. Договору про надання правничої допомоги № 03-04/2025. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому Замовник до Виконавця не має (а.с. 193).
У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання -передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 754/14704/19-ц, провадження № 61-15221св20 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Оскільки позивач не заявляв про неспівмірність витрат на правничу допомогу, суд безпідставно дав оцінку виходив з критерію неспівмірності звалених позивачем витрат з характером спору. 
Крім цього при ухвалені додаткового рішення суд виходив з критерію реальності наданих адвокатом послуг, проте зазначених висновків належним чином не мотивував. 
Згідно акту виконаних робіт адвокатом надавались послуги у вигляді : ознайомлення з матеріалами на даними Клієнтом, надання усних консультацій і роз`яснень, усний правовий аналіз; виготовлення та подача позову до суду; представництво у суді. 
Матеріали справи свідчать що зазначені послуги є реальними та були фактично понесені.
Тому суд мав право зменшити витрати на правничу допомогу лише у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог.
Оскільки позов ОСОБА_1 було задоволено на 73,08 %, тому з відповідача на корись позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7308 грн. 
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , Який діє в інтересах ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду – зміні в частині розміру стягнення витрат на правничу допомогу. 
Оскільки апеляційну скаргу КП «ХТМ» залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ІІПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2025 року- без змін.
Апеляційну скаргу Шовкова Олега Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2025 року — змінити в частині розміру стягнення витрат на правничу допомогу.
Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7308 (сім тисяч триста вісім) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О. Ю. Тичкова

Судді          Н.П. Пилипчук

О.В. Маміна