Справа № 487/103/26 
Провадження № 2/487/1139/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Миколаїв
Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Марченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Товарна біржа «Нерухомість-Південь» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

07 січня 2026 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Товарна біржа «Нерухомість-Південь», в якій позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2186 від 30.07.1998 року.
Позов мотивований тим, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований та товарній біржі без нотаріального посвідчення, відповідно до законодавства, яке діяло на той час. Умови договору виконані у повному обсязі, сторони претензій не мають. На даний час через протиріччя правових норм та неможливість визнати на даний час правочин дійсним, позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Від представника позивача ОСОБА_2 – Губницької-Степанової А.О. надійшла заява про розгляд справи без її участі та позивача ОСОБА_2 .
Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. 
Представник Товарної біржі «Нерухомість-Південь» в судове засідання не прибув повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, пояснення не надіслав.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 30 липня 1998 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» укладено договір №2186 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , купили квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказаний договір зареєстрований в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02 вересня 1998 року за реєстровим № 16998. 
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності за вказаним вище договором правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР, який втратив чинність з 01.01.2004 р. на підставі ЦК України N 435-IV (435-15) від 16.01.2003, який набрав чинності 01.01.2004 р.
Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, що до яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Водночас, зі змісту договору № 2186 купівлі-продажу нерухомого майна від 30 липня 1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь».
Також вказаний договір зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується реєстраційним посвідченням та відповіддю № 2996/40.02/40/020/26 від 05.02.2026.
Закон України «Про товарну біржу» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.
У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.
З матеріалів справи встановлено, що вищевказаний договір купівлі-продажу був укладений на біржі відповідно до ЗУ "Про товарну біржу", зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», виконаний сторонами, але на теперішній час укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна неможливо.
При вказаних вище обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні та їх потрібно задовольнити.
Керуючись ст. ст.4, 7, 12, 89, 211, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), суд 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.
Визнати дійсним договір №2186 купівлі-продажу нерухомого майна від 30 липня 1998 року, укладений на Товарній біржй «Нерухомість-Південь», зареєстрований в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02 вересня 1998 року за реєстровим № 16998, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , купили квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 .
Третя особа: Товарна біржа «Нерухомість-Південь», ЄДРПОУ: 23623092, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 12Б, к.44.

Суддя: З.М. Сухаревич