Номер провадження: 22-ц/813/3153/26 
Справа № 521/28082/23
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Кострицького В.В.,
суддів Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Тополевої Ю.В., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рекордна 25» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
установив:
Короткий зміст обставин справи
Представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рекордна 25» звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті комунальних послуг у розмірі 21368,05 гривень, судовий збір у розмірі 2684,00 гривень, та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3500,00 гривень.
Позов обґрунтований такими обставинами.
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , в якому створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рекордна 25». Відповідно до п. 1 розділу ІІ Статуту ОСББ «Рекордна 25», метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом. ОСОБА_1 не здійснює оплату за надані комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з липня 2021 року по жовтень 2023 року у розмірі 21368,05 гривень. ОСОБА_1 було скеровано претензію щодо добровільного погашення заборгованості, однак, подальшого виконання закріпленого Статутом обов`язку зі сплати заборгованості за внесками так і не відбулося, що і стало підставою для звернення до суду із вищевказаним позовом.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2024 року позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рекордна 25» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг та власник квартири квартири АДРЕСА_2 , повинен сплачувати кошти за отриманні ним послуги, проте не виконує своїх обов`язків у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.
Відповідачем не надано відповідних доказів на спростовування факту надання йому, відповідних послуг ОСББ «Рекордна 25», або ж надання послуг іншою особою, а також надання таких послуг неналежним чином.
Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості, а також розрахунку наявної заборгованості та доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих послуг.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем заборгованості.
Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.10.2024 та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції з викликом сторін, а у разі неможливості призначення нового розгляду - ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, якщо справа має достатньо матеріалів для вирішення по суті.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, через неналежне повідомлення про дату та час судового засідання, відповідач був фактично позбавлений можливості реалізувати своє право на участь у розгляді справи та подати докази, що мають істотне значення для її вирішення.
Зокрема, відповідач не зміг надати докази щодо неотримання ним комунальних послуг за спірний період, щодо неналежного надання житлових послуг ОСББ «Рекордна 25» або їх надання іншою особою; щодо відсутності фактичної заборгованості та недостовірності розрахунку.
Таким чином, було порушено право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також принципи змагальності та рівності сторін, а також умови проведення заочного розгляду справи, передбачені ЦПК України.
За відсутності належного з`ясування обставин справи суд першої інстанції не дослідив істотні обставини та не перевірив докази, що мають значення для правильного вирішення спору, а саме: чи існує укладений індивідуальний договір між відповідачем співвласником, та ОСББ; чи мали місце підстави для нарахування житлових послуг саме ОСББ; чи було належним чином оформлено та підтверджено факт зміни управителя житлового будинку; на підставі чого здійснено конкретні розрахунки по кожному виду послуг, які включено до суми боргу; чи існують докази його фактичного користування комунальними послугами у період з липня 2021 року по жовтень 2023 року; чи реалізувало ОСББ своє право на припинення або зупинення надання послуг у разі їх несплати, відповідно до закону.
Крім того, матеріали справи містять документи, що стосуються іншого ОСББ - "Генеральське", яке не має відношення до справи та розрахунок заборгованості по іншому приміщенню (квартира АДРЕСА_3 ), яке не є предметом спору, що свідчать про неналежну перевірку доказів і формальний розгляд справи, та ставить під сумнів обґрунтованість як самого позову, так і судового рішення.
Крім іншого, звертає увагу апеляційного суду на ухвалу Хаджибейського районного суда м. Одеси від 22 травня 2025 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. Суд мотивував відмову тим, що відповідача було належно повідомлено про розгляд справи, оскільки поштові відправлення поверталися з відміткою про відсутність адресата. Водночас тим самим судом раніше були визнані поважними причини пропуску строку на звернення із заявою про перегляд заочного рішення, що прямо суперечить подальшій правовій позиції про "належне повідомлення" відповідача. Отже, наявне суперечливе правозастосування: суд, з одного боку, визнає обґрунтованість причин неповідомлення відповідача, а з іншого - вважає його повідомленим. Така правова позиція є внутрішньо непослідовною та суперечить засадам справедливості й процесуальної рівності сторін.
Щодо явки сторін.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.
Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 21368,05 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 28.02.2016 року з метою управління багатоквартирним будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 було створено об?єднання співвласників багатоквартирного будинку «Рекордна 25».
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Статуту ОСББ «Рекордна 25», метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Статуту ОСББ «Рекордна 25», об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Статуту ОСББ «Рекордна 25», завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Протоколом Загальних зборів ОСББ «Рекордна 25» було прийнято рішення про затвердження кошторису та встановлення розміру внесків у розмірі 6,24 грн/м.кв. загальної площі для всіх співвласників.
Відповідно до довідки ОСББ «Рекордна 25» № 22/11 від 22.11.2023 року:
- тариф за послугу утримання прибудинкової території затверджено рішеннями загальних зборів та нараховується на загальну площу квартири з 07.2021 р. - 6,24 грн./м.кв.;
- тариф за технічне обслуговування ліфту нараховується власникам житлових приміщень (2-10 поверх) згідно договору на технічне обслуговування ліфтів та актів виконаних робіт пропорційно на кв.м. - з 07.2021 р. - 2400 грн.;
- тариф на вивезення твердих побутових відходів нараховується пропорційно кількості власників ОСББ (83 особових рахунки) згідно договору на вивіз побутових відходів та актів виконаних робіт з 07.2021 р. - 2577,6 грн., з 02.2023 - 4281,66 грн.
12.10.2021 року між ОСББ «Рекордна 25» та ТОВ «Інфокс» був укладений договір № 10704 з колективним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
01.08.2021 року між ОСББ «Рекордна 25» та КП «Одескомунтранс» був укладений договір № 756 про надання послуг з поводження з побутовими відходами.
01.08.2021 року між ОСББ «Рекордна 25» та ТОВ «Чорноморліфт» був укладений договір № 115 на повне технічне обслуговування та експлуатацію ліфтів,
Між ОСББ «Рекордна 25» та АТ «ДТЕК Одеські електромережі» був укладений договір № 7092 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.
26.07.2021 року між ОСББ «Рекордна 25» та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» був укладений договір № 01-27092-ПУП на постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
Тобто, ОСББ «Рекордна, 25» забезпечує надання житлово - комунальних послуг у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; надання житлових послуг, частково комунальних послуг, сприяє співвласникам в отриманні комунальних послуг, згідно укладених договорів з постачальниками здійснює оплату комунальних послуг, у тому числі фактично спожитих співвласниками у належних співвласникам на праві власності житловим та нежитловим приміщенням в будинку.
ОСОБА_1 є власником частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою № 358065582 від 12.12.2023 року.
ОСОБА_1 не здійснює оплату за надані комунальні послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з липня 2021 року у розмірі 21368,05 гривень. Вказані обставини підтверджуються довідкою-розрахунком станом на липень 2021 – жовтень 2023 року.
Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України визначено, що власність зобов`язує.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).
Згідно із ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;
Також відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 19 цього ж Закону встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
За змістом статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі - Правил) затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів №5 від 14 січня 2009 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно законодавства та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.
Згідно ст. 17 Закону об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання зокрема утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.
Для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.
Виходячи з положень ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», співвласник зобов`язаний в тому числі: забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі тощо.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951 цс 15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16).
Таким чином, відповідач, як споживач житлово-комунальних послуг та власник квартири АДРЕСА_1 , повинен сплачувати кошти за отриманні ним послуги, проте не виконує своїх обов`язків у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідачем не надано відповідних доказів на спростовування факту надання йому, відповідних послуг ОСББ «Рекордна 25», або ж надання послуг іншою особою, а також надання таких послуг неналежним чином.
Також відповідачем не було надано доказів на спростування наявної заборгованості, а також розрахунку наявної заборгованості та доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих послуг.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заявленої позивачем заборгованості.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Щодо поданої повторно апеляційної скарги 01.08.2025 разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 22 травня 2025 року відповідачу було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.
06 червня 2025 року відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, у якій одночасно оскаржував як заочне рішення суду першої інстанції, так і ухвалу про відмову у його перегляді.
Ухвалою апеляційного суду від 25 липня 2025 року апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали було повернуто, як таку, що не підлягає апеляційному оскарженню, водночас у частині оскарження заочного рішення апеляційне провадження було відкрито.
Надалі, 01 серпня 2025 року скаржник повторно подав апеляційну скаргу на заочне рішення та заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Оцінюючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до вимог ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом встановленого процесуального строку, а його поновлення можливе лише у разі пропуску з поважних причин.
З матеріалів справи вбачається, що скаржник подав апеляційну скаргу 06 червня 2025 року, тобто у межах строку на апеляційне оскарження, і таким чином реалізував своє право на апеляційне оскарження судового рішення.
Водночас повторна апеляційна скарга від 01 серпня 2025 року подана поза межами встановленого процесуального строку на апеляційне оскарження заочного рішення.
Доводи скаржника про те, що строк пропущено з поважних причин у зв`язку з помилковим оскарженням ухвали суду, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки такі обставини свідчать виключно про неправильне розуміння норм процесуального права та не є об`єктивними перешкодами для своєчасного подання апеляційної скарги.
Крім того, скаржник вже реалізував своє право на апеляційне оскарження, а апеляційним судом було відкрито провадження за поданою ним апеляційною скаргою в частині оскарження заочного рішення.
За таких обставин подання повторної апеляційної скарги не обумовлене необхідністю захисту порушеного права та не може вважатися належним способом реалізації права на апеляційне оскарження.
Таким чином, строк на подання повторної апеляційної скарги скаржником пропущено без поважних причин, а підстави для його поновлення відсутні.
Окремо суд апеляційної інстанції звертає увагу, що подання скаржником повторної апеляційної скарги після відкриття апеляційного провадження за первісною скаргою фактично спрямоване на доповнення та розширення доводів апеляційного оскарження поза межами встановленого процесуального строку.
Такий підхід суперечить засадам процесуальної економії та правової визначеності, а також не відповідає вимогам ЦПК України щодо строків апеляційного оскарження.
Фактично скаржник намагається шляхом подання нової апеляційної скарги усунути недоліки первісної скарги та викласти додаткові доводи, що не були заявлені у межах встановленого строку, що є недопустимим.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що після спливу строку на апеляційне оскарження особа не наділена правом змінювати чи доповнювати апеляційну скаргу поза межами, визначеними процесуальним законом.
Перевіривши доводи первісно поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є співвласником квартири у багатоквартирному будинку, в якому створено ОСББ, яке здійснює управління та забезпечує утримання спільного майна будинку.
Відповідно до вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», співвласники зобов`язані своєчасно та в повному обсязі сплачувати внески і платежі, пов`язані з утриманням спільного майна.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином не виконував вказаний обов`язок, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка і стала предметом судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку повідомлення відповідача про розгляд справи є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи, судові повістки направлялись відповідачу за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.
Факт повернення поштових відправлень із відміткою про відсутність адресата не свідчить про неналежне повідомлення, оскільки саме на особу покладається обов`язок забезпечити можливість отримання кореспонденції за місцем своєї реєстрації.
Крім того, судом справу було розглянуто у заочному порядку та відповідно до заяви відповідача надана можливість звернутись із заявою про перегляд заочного рішення.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, не спростовує факту належного повідомлення, оскільки вирішення питання про поновлення процесуального строку має оціночний характер і не є тотожним встановленню порушення порядку повідомлення.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач фактично не проживав у квартирі та не користувався житлово-комунальними послугами, правового значення для вирішення спору не мають.
Обов`язок співвласника щодо участі у витратах на утримання спільного майна не ставиться у залежність від факту його проживання у квартирі чи обсягу спожитих комунальних послуг.
Крім того, надані апелянтом відомості щодо відсутності споживання електричної енергії не спростовують обов`язку зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, які мають обов`язковий характер.
Посилання апелянта на відсутність укладеного індивідуального договору з ОСББ є безпідставним.
Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, відсутність договору сама по собі не звільняє споживача від обов`язку оплати житлово-комунальних послуг, якщо такі послуги фактично надавались.
Твердження апелянта про недостовірність розрахунку заборгованості є голослівними та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Розрахунок заборгованості був наданий позивачем, досліджений судом першої інстанції та покладений в основу рішення.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив, не надав контррозрахунку та доказів сплати, чим не виконав обов`язку доказування, передбаченого ст. 81 ЦПК України.
Посилання на наявність у матеріалах справи окремих документів, що не стосуються предмета спору, не впливає на правильність висновків суду, оскільки рішення ґрунтується на належних доказах, які підтверджують наявність заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач є власником лише 1/2 частки квартири та може нести відповідальність лише в межах цієї частки, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Дійсно, відповідно до ст. 360 ЦК України співвласники зобов`язані брати участь у витратах на утримання спільного майна пропорційно своїм часткам.
Водночас зазначена норма регулює внутрішні правовідносини між співвласниками і не обмежує права кредитора (ОСББ) на звернення з вимогою до одного зі співвласників.
Кожен співвласник є самостійним суб`єктом обов`язку щодо утримання спільного майна, а тому позивач правомірно звернувся з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача.
У разі виконання такого обов`язку відповідач не позбавлений права звернутися з регресною вимогою до іншого співвласника відповідно до ст. 544 ЦК України.
Крім того, відповідач не заявляв клопотань про залучення інших співвласників до участі у справі та не надав доказів розподілу витрат між ними.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко