03.03.26
22-ц/812/615/26

Провадження №22-ц/812/615/26
П О С Т А Н О В А 
Іменем України
03 березня 2026 року        м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Тищук Н.О., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №481/687/25 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення, яке ухвалив Новобузький районний суд Миколаївської області під головуванням судді Васильченко-Дриги Наталі Олександрівни у приміщенні цього суду 13 листопада 2025 року, дата складання повного судового рішення не зазначена, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу,
у с т а н о в и в :
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» (далі – ТОВ «Газорозподільні мережі України») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу.
Позов мотивовано тим, що житловий будинок відповідачки за адресою: АДРЕСА_1 приєднаний до газорозподільної системи ТОВ «Газорозподільні мережі України» у особі Миколаївської філії. За вказаною адресою відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . Отже, відповідачка в силу пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ є споживачем послуги з розподілу природного газу, яка надається ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Миколаївської філії. 15 січня 2025 року працівниками ТОВ «Газорозподільні мережі України» при перевірці за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено факт несанкціонованого відновлення газоспоживання шляхом відкриття крану вводу та зриву пломби №с75458207, природний газ продовжував надходити до оселі відповідачки, у зв`язку з чим за участі представника відповідачки ОСОБА_1 та однієї незаінтересованої особи – представника міської ради Попач Н.О. було складено акт про порушення №00212 від 15 січня 2025 року та акт обстеження б/н від 15 січня 2025 року. Відповідачка була присутня під час виявлення порушення, проте відмовилась підписувати акт про порушення та будь-які документи, а також відмовила у доступі представникам оператора ГРМ до об`єкта для зняття фактичних показників лічильника газу та для припинення газопостачання, що підтверджується відеоматеріалами. Другий примірник акту про порушення було направлено відповідачці поштою рекомендованим листом 16 січня 2025 року. Відповідачку також було повідомлено про дату та час розгляду акту про порушення та запрошено на 07 лютого 2025 року на засідання постійно діючої комісії з розгляду актів про порушення ТОВ «Газорозподільні мережі України». 07 лютого 2025 року постійна діюча робоча комісія з розгляду актів про порушення побутовими споживачами природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» без участі ОСОБА_1 розглянула акт про порушення №00212 від 15 січня 2025 року та прийняла рішення про його задоволення, що оформлено протоколом засідання. На підставі рішення постійно діючої робочої комісії з розгляду актів про порушення побутовими споживачами природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» та у відповідності до пункту 2 глави 3 розділу XI Кодексу ГРМ проведено нарахування необлікованих об`ємів природного газу за період з 14 липня 2024 року по 14 січня 2025 року. Об`єм необлікованого природного газу становить 3268 грн 91 коп. м.куб, вартість якого складає 24255 грн 28 коп., про що було складено акт-розрахунок необлікованих об`ємів природного газу та їх вартості. Вказаний акт-розрахунок необлікованих об`ємів та обсягу природного газу та їх вартості, рахунок па сплату вартості необлікованих об`ємів природного газу, супровідний лист з вимогою сплати заборгованості вих. №МФ/104/2-ВИХ-1688-25 від 11 лютого 2025 року були вручені споживачу 20 лютого 2025 року. Станом на день звернення до суду з позовною заявою відповідачка вартість необлікованих об`ємів природного газу не сплачена.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу у розмірі 24255 грн 28 коп. та 3028 грн судового збору. 
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що вона в правовому статусі людина, жінка ОСОБА_2 , по батьку ОСОБА_3 , роду ОСОБА_4 , по чоловіку ОСОБА_5 , а позовна заява подана до неї як до фізичної особи без доказу існування такої фізичної особи, з невідомо де взятим РНОКПП, якого у неї як людини немає і не може бути згідно Нюрнберзького процесу, який немає строку давності. Вказує, що позивач не надав ліцензію щодо надання послуг з розподілу газу і це свідчить про її відсутність. Немає ніяких доказів, якими мережами і на підставі чого володіє позивач ТОВ «Газорозподільні мережі України». Також відсутні докази на власність або законне користування мережами, не надано письмовий договір із ТОВ «Газорозподільні мережі України». Не надано докази наявності газу у ТОВ «Газорозподільні мережі України», законності відбору газу оператором, не надано акти розмежування балансової належності. Також не надано доказів, що вона замовляла та отримувала послуги з газопостачання від ТОВ «Газорозподільні мережі України». В середині зими в морози 25 лютого 2025 року представники ТОВ «Газорозподільні мережі України» намагались відключити її будинок від життєво вважливого ресурсу, тобто газу. Це є геноцид - злочин проти людяності, який немає строку давності. Вона мала б звернутися до ТОВ Газорозподільні мережі України» про надання їй послуги, однак вона не зверталась, а тому типового договору між нею та ТОВ «Газорозподільні мережі України» не укладалося, позивач навмисно ввів її в оману. Щодо того, що позивач стверджує що 15 січня 2025 року було виявлено несанкціоноване підключення шляхом відкриття крану, зауважує, що це було доцільно, так як в той час проводились ремонтні роботи і всі жителі Новобузької громади в різний період закривали на деякий час та відкривали крани. Щодо пломби, якої не було і не могло бути, так як вона має право не впускати, та не впускає з березня 2024 року на територію свого домоволодіння. Також з відповіді на її запит від 05 березня 2025 р. №445-02-12 Новобузька міська рада Миколаївської області повідомила, що між Новобузькою міською радою та ТОВ «Газорозподільні мережі України» договори відсутні. Це свідчить про те, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» шахраї. Відповідачка наголошує, що введена в оману людина не вважається пов`язаною зобов`язанням платити за розподіл природного газу. Заявляє, що вона не споживач, вона є користувачем, так як користується газом для приготування їжі , та опалення власного будинку тобто ( для власних потреб ), вона і її сім`я є корінний народ України, постійно проживали і проживають на землі предків, на території Новобузької територіальної громади в Миколаївській області і мають непорушні і невід`ємні права корінного народу України. Це є її воля. Надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування.
Заочним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2025 року позовні вимоги задоволені. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» у особі Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу в сумі 24255 грн 28 коп. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 
Рішення суд умотивував тим, що оскільки ТОВ «Газорозподільні мережі України» виявлено факт несанкціонованого відновлення та споживання газопостачання, а наданий позивачем розрахунок об`ємів необлікованих (донарахованих) природного газу - 3268,91 м. куб., нарахований на підставі аб. 1 пункту 1 глави 3 розділу 11 Кодексу газорозподільних систем по встановлених газових приладах у відповідачки, вартість за які складає 24255 грн 28 коп., є правомірним, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є протиправним та просить його скасувати, повернути справу на розгляд до суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що 14 листопада 2025 року, 08 грудня 2025 року та 22 грудня 2025 року вона подала суду належну копію договору дарування жилого будинку від 29 липня 2002 р., відповідно до якого вона прийняла в дар належний дарувальнику на праві приватної власності жилий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Проте, позивач у позові та суд у рішенні зазначив «житловий будинок» замість «жилий будинок» та його адресу як АДРЕСА_1 . Вважає зазначене неправдивою інформацію й службовим підробленням, тобто кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 366 КК України. У зв`язку з чим наголошує, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності та є також кримінальним правопорушенням, передбаченим статтями 366, 356. 358, 364, 384, 365 КК України. Також вказує, що позивач 25 лютого 2025 року намагався відключити від послуг газопостачання її житловий будинок без належних на те підстав та відповідних документів, на що суд першої інстанції також не звернув увагу. Відповідачка також зазначає, що в матеріалах справи відсутня ліцензія та всі належні документи позивача, які надавали б йому правові підстави на провадження господарської діяльності з надання послуг. Вважає, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» навмисно ввело її в оману, надало нікчемний договір та вимагає гроші, тим самим порушуючи її права, передбачені у статті 3 Конституції України. Вона не зверталась до ТОВ «Газорозподільні мережі України» про надання їй послуг, а тому типовий договір між нею та позивачем не укладався. Вважає, що не пов`язана зобов`язанням платити за розподіл природного газу, так як є не споживачем, а користувачем газу для приготування їжі та опалення власного будинку, тобто власних потреб. Газ був проведений нею особисто та всіма жителями Новобузької громади за власні кошти, а тому це є її власністю та власністю жителів територіальної громади. Вважає, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються у користування. Захищеними видатками бюджету є видатки загального фонду на: оплату комунальних послуг та енергоносіїв. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. Тому, сільські, селищні, міські ради зобов`язані забезпечувати населення електроенергією, газом та іншими енергоносіями. Вважає, що у неї перед позивачем відсутні будь-які зобов`язання. Постанови НКРЕКП ОСОБА_1 вважає нечинними, протиправними.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на обґрунтованість його висновків.
Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи.
Вмотивованою ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , яке надійшло через канцелярію суду 27 лютого 2026 року, про проведення розгляду справи у судовому засіданні з викликом учасників. Повторно заявлене клопотання ОСОБА_1 , яке надійшло через канцелярію суду 03 березня 2026 року, про проведення розгляду справи у судовому засіданні з викликом учасників у зв`язку залишено без розгляду і зв`язку із вирішенням аналогічного клопотання 02 березня 2026 року.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 26 грудня 2022 року № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу» ТОВ «Газорозподільні мережі України» (код ЄДРПОУ 44907200) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. 
Відповідно до постанови НКРЕКП № 1769 від 29 вересня 2023 року «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу» внесені зміни до додатку до постанови НКРЕКП №1839, якими змінено (розширено) місце провадження (розширена території) господарської діяльності з розподілу природного газу на територію Миколаївської області, а саме - в межах території Миколаївської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «Газорозподільні мережі України». 
Постановою НКРЕКП від 29 вересня 2023 року № 1773 призупинено дію ліцензії з розподілу природного газу виданої для АТ «МИКОЛАЇВГАЗ».
ТОВ «Газорозподільні мережі України» – є юридичною особою, входить до групи Нафтогаз, набуває прав юридичної особи з дати його державної реєстрації, діє як самостійний суб`єкт господарювання відповідно до законодавства та Статуту.
Таким чином з 01 жовтня 2023 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» провадить господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Миколаївської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України». 
Відповідно до глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП 30 вересня 2015 року (далі – Кодекс ГРМ), оператор ГРМ – суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно – технологічного управління. 
Отже, ТОВ «Газорозподільні мережі України» є оператором ГРМ в межах території Миколаївської області з 01 жовтня 2023 року. 
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 29 липня 2002 року (том 1, а.с. 164). До цього будинку позивач здійснює розподіл природного газу, на ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 .
Згідно зі пунктом 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги
До комунальних послуг у пункті 2 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» віднесені послуги з постачання та розподілу природного газу.
Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.
Частиною 1 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ЖК України, в силу частини 2 статті 168 ЖК України плата за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до статті. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. 
Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до частини 2 статті 7, частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин 1, 2 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
З 08 травня 2015 року набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу». Цей Закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.
Відповідно до частини 1 статті 40 Закону розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором (частина 2 статті 40). 
Згідно із пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу (далі – Кодекс ГРМ) правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ споживач природного газу (споживач) – фізична особа, фізична особа – підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу; побутовий споживач – споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України «Про ринок природного газу» Регулятор затверджує Кодекс газорозподільних систем. 
Постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року затверджений Кодекс газорозподільних систем, що набрав чинності з 29 листопада 2015 року. 
Відповідно до пункту 1 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу». 
Порядок укладення договору розподілу природного газу врегульовано главою 3 розділу VI Кодексу ГРМ.
Відповідно до пункту 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. 
Відповідно до пункту 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
При цьому, відповідно до пункту 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ у разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач немає права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Після оприлюднення типового договору розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалося фактичне споживання природного газу, також відповідачка підписала 25 жовтня 2023 року та повернула оператору ГРМ заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу. ОСОБА_1 не заперечує отримання від позивача з жовтня 2023 року послуг з розподілу природного газу у належний їй у власності житловий будинок. Крім того вона.
За такого про приєднання індивідуального споживача ОСОБА_1 до умов договору розподілу природного газу, який є договором приєднання є: підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 25 жовтня 2023 року, отримання послуг розподілу природного газу від ТОВ «Газорозподільні мережі України» за адресою: АДРЕСА_1 .
Матеріали справи не містять доказів про звернення відповідачки ОСОБА_1 із заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу. При цьому публікацію в газеті «Вперед» у лютому 2025 року оголошення про припинення договірних зобов`язань з позивачем не можна вважати такими, оскільки ОСОБА_1 передбачених нормативними актами дій щодо припинення надання послуг не вчинила.
За такого колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами укладений договір розподілу природного газу (для побутового споживача) та відхиляє заперечення такого факту в аргументах апеляційної скарги.
Отже, між позивачем та відповідачкою виникли договірні відносини щодо надання ТОВ «Газорозподільні мережі України» послуг з розподілу (доставки) природного газу до належного ОСОБА_1 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а остання прийняла ці послуги, користуючись природним газом (тобто прийняла оферту).
Як встановив суд першої інстанції, 18 червня 2024 року представниками ТОВ «Газорозподільні мережі України» було припинено газопостачання до домоволодіння відповідачки шляхом встановлення блокуючого пристрою на кран (пломба С 75458207) у зв`язку з порушенням вимог ПБСГ, про що було складений акт №387, який підписано представниками газового господарства (том 1, а.с. 11).
15 січня 2025 року під час перевірки стану відключень за адресою: АДРЕСА_1 працівники Миколаївської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» виявили несанкціоноване відновлення газоспоживання шляхом відкриття крану вводу та зриву пломби № с 75458207.
Факт споживання відповідачкою природного газу підтверджується фіксацією та зростанням показників на лічильнику газу, актом обстеження від 15 січня 2025 року (підписаний представником оператора ГРМ, у присутності ОСОБА_1 , яка від підпису відмовилась) та актом про порушення №00212 від 15 січня 2025 року (підписаний двома представниками оператора ГРМ, представником ЖКГ міської ради, у присутності ОСОБА_1 , яка від підпису відмовилась) (том 1, а.с. 6, 7).
07 лютого 2025 року постійна діюча робоча комісія з розгляду актів про порушення побутовими споживачами природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» без участі ОСОБА_1 розглянула акт про порушення №00212 від 15 січня 2025 року та прийняла рішення про його задоволення, що оформлено протоколом засідання (том 1, а.с. 12). 
На підставі рішення постійно діючої робочої комісії з розгляду актів про порушення побутовими споживачами природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» та у відповідності до пункту 2 глави 3 розділу XI Кодексу ГРМ проведено нарахування необлікованих об`ємів природного газу за період з 14 липня 2024 року по 14 січня 2025 року. Об`єм необлікованого природного газу становить 3268 грн 91 коп. м.куб, вартість якого складає 24255 грн 28 коп., про що було складено акт-розрахунок необлікованих об`ємів природного газу та їх вартості (том 1, а.с. 14, 15). 
Вказаний акт-розрахунок необлікованих об`ємів та обсягу природного газу та їх вартості, рахунок па сплату вартості необлікованих об`ємів природного газу, супровідний лист з вимогою сплати заборгованості вих. №МФ/104/2-ВИХ-1688-25 від 11 лютого 2025 року були вручені споживачу 20 лютого 2025 року (том 1, а.с. 13 - 16). 
Станом на день ухвалення оскаржуваного рішення суду відповідачка вартість необлікованих об`ємів природного газу не сплатила.
За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний не допускати несанкціонованого відбору природного газу.
Суб`єкти ринку природного газу, які порушили законодавство, що регулює функціонування ринку природного газу, несуть відповідальність згідно із законом (частина перша статті 59 Закону України «Про ринок природного газу»).
За приписами пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) несанкціонований відбір природного газу - відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема цього Кодексу; несанкціоноване відновлення газоспоживання – виявлений після складання акта про припинення розподілу природного газу (газопостачання) та/або пломбування запірних пристроїв чи встановлення інвентарної заглушки факт несанкціонованого втручання в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі на об`єкт споживача, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо, внаслідок чого здійснюється чи є можливість несанкціонованого відбору природного газу на об`єкті споживача (окремих його газових приладах чи пристроях), у тому числі поза обліком.
Згідно із пунктом 1 глави 7 розділу VI Кодексу ГРС (підпункти 6-8) оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема, у випадках несанкціонованого відбору природного газу або втручання в роботу ЗВТ чи ГРМ; несанкціонованого відновлення газоспоживання; визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та/або ліквідація наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт.
Положення пункту 1 глави 2 розділу ХІ Кодексу ГРС визначають види порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, до яких, зокрема, належить несанкціоноване відновлення газоспоживання.
Пунктом 2 глави 3 Розділу ХІ Кодексу ГРС передбачено, що у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану – з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки), а при використанні газу без договору – з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.
Також Кодексом ГРМ визначений наступний порядок оформлення акта про порушення (пункти 1-5 глави 5 розділу XI): 
У разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 21 до цього Кодексу.
Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення.
Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.
Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.
У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали:
або більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача (несанкціонованого споживача) від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою;
або представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення цієї особи.
Акт про порушення щодо відмови побутового споживача (фізичної особи) в доступі до власного об`єкта вважається дійсним, якщо його підписали представник Оператора ГРМ та одна незаінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувач або управитель будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення їх осіб.
У разі відмови споживача (несанкціонованого споживача) від підписання акта про порушення про це робиться відмітка в обох примірниках акта про порушення, один з яких надсилається споживачу (несанкціонованому споживачу) рекомендованим поштовим відправленням протягом п`яти робочих днів з дня складання такого акта.
Споживач (несанкціонований споживач) та представники Оператора ГРМ під час виявлення порушення та складання акта про порушення мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявленого порушення чи інших дій та фактів, про що зазначається в акті про порушення.
До акта про порушення сторонами можуть бути додані пояснення, зауваження, заперечення та докази, перелік яких (за наявності) зазначається в акті про порушення.
У справі, яка переглядається, оператор ГРМ - АТ «Миколаївгаз» нарахував та просив стягнути з ОСОБА_1 необлікований (донарахований) об`єм природного газу на підставі акту про порушення № 00212 від 15 січня 2025 року у зв`язку із виявленням несанкціонованого, самовільного відновлення споживачем газоспоживання, яке було припинено позивачем 18 червня 2024 року. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність таких позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки суд першої інстанції, встановивши, що 15 січня 2025 року працівники позивача, виявивши несанкціоноване відновлення відповідачкою газоспоживання після припинення постачання газу до її жилого будинку по АДРЕСА_1 18 червня 2024 року, склали акт про порушення відповідно до вимог Кодексу ГРМ, що стало підставою для нарахування вартості обсягів необлікованого об`єму спожитого відповідачкою газу, зробив обґрунтований висновок про наявність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, які правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.
Заперечення ОСОБА_1 наявності підстав для відключення її від газоспоживання 25 січня 2025 року спростовується виявленням факту порушення, зафіксованим відповідно до вимог нормативних актів. 
До того ж, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 фактично визнала факт порушення, зазначивши, що проводила підключення газопостачання шляхом відкриття крану, оскільки це було доцільно, так як в той час проводились ремонтні роботи і всі жителі Новобузької громади в різний період закривали на деякий час та відкривали крани. 
Щодо тверджень відповідачки про відсутність пломби, таке спростовується актом № 387 про припинення газопостачання від 18 червня 2024 року, відповідно до якого було проведено припинення газопостачання по АДРЕСА_1 шляхом встановлення пломби С 754458207 (том 1, а.с. 11).
Так, згідно із пунктом 5 глави 7 розділу VІ Кодексу припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) споживачу здійснюється, зокрема, шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки та їх опломбування.
При несанкціонованому відновленні газоспоживання (розподілу природного газу), відмові представникам Оператора ГРМ в доступі до об`єкта споживача для припинення газопостачання (розподілу природного газу), у тому числі для локалізації чи ліквідації аварійної ситуації, а також після закінчення (розірвання) договору розподілу природного газу Оператор ГРМ може здійснити припинення газопостачання (розподілу природного газу) шляхом механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи.
Відповідно до пункту 6 пунктом 4 глави 7 розділу VІ Кодексу відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу).
Тобто в будь-якому випадку, навіть у разі незгоди споживача із порядком та підставою припинення газопостачання 18 червня 2024 року, це не надавало право ОСОБА_1 без санкціонованого дозволу оператора ГРМ відновлювати газопостачання, що в свою чергу свідчить, що акт від 15 січня 2025 року про порушення, а саме - несанкціоноване відновлення відповідачкою газопостачання, складений правомірно, з дотриманням вимог Кодексу ГРМ.
Газопостачання відповідачці необхідно було відновлювати в порядку, визначеному пунктом 4 глави 7 розділу VІ Кодексу, але не самовільно, а у разі наявного спору - звертатися до суду.
Схожі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 661/3512/17.
Посилання на порушення діями позивача 15 січня 2025 року прав ОСОБА_1 як користувача природного газу для власних потреб не заслуговують на увагу, оскільки застосування за наслідками виявлення порушення договірних зобов`язань як споживача послуг з розподілу природного газу передбачених законодавством наслідків є очікуваним результатом недотримання вимог правових норм.
Доводи відповідачки про те, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» не було надано доказів наявності пропозиції ОСОБА_1 укласти з нею договір розподілу природного газу та докази укладання з нею договору, то ці доводи спростовуються матеріалами справи, в яких наявна копія заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 25 жовтня 2023 року, яка підписана ОСОБА_1 , а також підтверджено фактичне користування послугами з розподілу природного газу, що (том 1, а.с. 5).
Щодо посилань ОСОБА_1 на шахрайські дії з боку працівників позивача, введення її в оману, надання їй нікчемного договору, то у справі відсутні відомості щодо притягнення відповідальних осіб до кримінальної відповідальності за вчинення зазначених відповідачкою кримінальних правопорушень. Також відсутні докази визнання у судовому порядку договору розподілу природного газу, укладеного сторонами, недійсним, тоді як відповідачкою не доведено, а судом не встановлено підстав для встановлення його нікчемності (частина 2 статті 215 ЦК України), оскільки відсутня вказівка у будь-якому законі щодо недійсності такого договору з наведених відповідачкою підстав. 
Доводи відповідачки про те, що позивач не надав документів (ліцензії) ТОВ «Газорозподільні мережі України», які підтверджують що воно є оператором ГРМ, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються постановою «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 26 грудня 2022 року № 1839 та постановою «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ «Газорозподільні мережі України» діяльності з розподілу природного газу» від 29 вересня 2023 року № 1769 .
Посилання відповідача на те, що рішення та нормативні акти НКРЕКП є недійсними, суд вважає помилковим, виходячи з такого.
Діяльність НКРЕКП унормована Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».
Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
Конституційним Судом України не визнано неконституційним норми Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» в редакції, що діяла на день виникнення спірних правовідносин.
Аргумент відповідачки про те, що ТОВ «Газорозподільні мережі України» не має законних підстав для виконання функцій оператора ГРМ є недоречними, тому що відсутні докази відкликання (скасування) відповідної ліценції або скасування судами рішень НКРЕКП, а до предмету спору, який розглядається у цій справі, такі питання не входять. 
До того ж відповідачка не спростовує і не заперечує, що послуги з розподілу природного газу у спірний період вона фактично отримувала саме від позивача, а тому зобов`язана сплатити за спожиті послуги, зокрема і необліковані.
Колегія суддів відхиляє також аргумент про те, що позивач не має законних підстав для використання газової мережі, яка збудована, як вважає відповідачка мешканцями с. Жовтневе (натепер селище Станційне). Так, доказів перебування цього газогону у користуванні, оперативному управлінні інших осіб відповідачка не надала як і доказів (судових рішень тощо) щодо неправомірності діяльності ТОВ «Газорозподільні мережі України» з надання послуг мешканцям селища Станційне Бащтанського району Миколаївської області зокрема по АДРЕСА_1 , де розташований житловий будинок, власником якого є ОСОБА_1 .
Щодо доводів про викладення позивачем та судом в оскаржуваному рішенні неправдивих відомостей щодо об`єкту нерухомості, про надання послуг з розподілу природного газу до якого виник цей спір, то вони є помилковими.
Так, відповідно до долученої відповідачкою копії договору дарування жилого будинку від 29 липня 2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В., ОСОБА_1 набула у власність жилий будинок АДРЕСА_3 .
Натомість Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року село Жовтневе Новобузької міської ради Новобузького району перейменовано на селище Станційне, а згідно відомостей з офіційного сайту Новобузької громади Баштанського району Миколаївської області (https://novobuzka-gromada.gov.ua/news/1732529569/) нова назва вулиці Ватутіна в селищі Станційному – вулиця Ірини Сеник.
Вказані факти щодо перейменування населених пунктів в Україні та в окремих населених пунктах є загальновідомими і не потребують доказуванню (частина 3 статті 82 ЦПК України. 
Тому нова назва адреси, за якою розміщений житловий будинок, власником якого є ОСОБА_1 , на день вирішення справи, як правильно вказано в позовній заяві та в оскаржуваному рішенні суду, - АДРЕСА_1 . І таке не є свідченням зазначення судом недостовірної інформації.
Застосування судом першої інстанції у тексті рішення терміну «житловий» будинок замість терміну «жилий» будинок, на що посилається відповідачка, не є помилковим, оскільки хоча ці терміни не є синонімами, натомість діюче законодавство застосовує по відношенню до об`єктів нерухомості як термін «жилий» (ЖК України), так і термін «житловий» (ЦК України).
Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що вона є користувачем природного газу, а не споживачем і не зобов`язана сплачувати кошти позивачу за таке користування як представник корінного народу України, то таке ґрунтується на помилковому тлумаченні відповідачкою норм Конституції України.
Так, стаття 13 Конституції України визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Натомість жодна норма Конституції України, а також законів України не передбачає безкоштовного користування споживачами на території України природними ресурсами, зокрема, природним газом, ба більше наведені у цій постанові нормативні акти, навпаки, передбачають користування послугами з розподілу природного газу виключно на відплатній основі.
Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а колегія суддів приймає доводи відзиву на апеляційну скаргу щодо законності оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції на підставі правильно, з дотриманням вимог статті 89 ЦПК України, оцінених доказів у справі в їх сукупності та взаємозв`язку повно та всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку відповідно до положень матеріального права та вимог процесуального закону, ухваливши законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів в силу норм статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції залишається без змін, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, заочне рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 13 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Головуючий      Т.М. Базовкіна

Судді:       Н.О. Тищук

Л.М. Царюк
___________________________________________
Повна постанова складена 03 березня 2026 року