Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року Справа№200/5937/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), надісланий через підсистему ЄІСТС «Електронний суд» 06 серпня 2025 року, в якому позивач просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 29 липня 2025 року № 056750013078 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи:
з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року,
з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року,
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року;
з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 липня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 з часу звернення за призначенням пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), з часу звернення за призначенням пенсії – 22 липня 2025 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
11 серпня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував докази у відповідача та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 12 січня 2026 року № 40/2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 14 січня 2026 року № 4757-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 22 липня 2025 року звернулася з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
29 липня 2025 року ГУ ПФУ в Харківській області прийняло рішення № 056750013078, яким відмовило у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового та пільгового стажу за Списком № 2.
За розрахунком пенсійного органу, страховий стаж позивачки становить 21 рік 02 місяці 03 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком № 2 – 06 років 04 місяці 08 днів.
При цьому ГУ ПФУ в Харківській області не зарахувало до пільгового стажу за Списком № 2 04 роки 09 місяців 15 днів, в тому числі періоди роботи:
з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року,
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року,
з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року – у зв`язку з відсутністю документів про підтвердження нарахування заробітної плати;
з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року – у зв`язку з відсутністю відомостей про атестацію робочих місць.
Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Позивач доводила, що має право на пенсію відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788) з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі – Рішення КСУ № 1-р/2020), оскільки досягла 50 років, має страховий стаж – понад 20 років та пільговий стаж за Списком № 2 – понад 10 років.
Вказувала на те, що на час звернення за призначенням пенсії Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України), однак пенсійний орган протиправно збільшив віковий ценз для призначення пенсії на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1058) до 55 років.
Позивач вказувала на те, що ГУ ПФУ в Харківській області протиправно відмовило у зарахуванні до її пільгового стажу за Списком № 2 спірних періодів, оскільки пільговий характер її роботи в ці періоди підтверджений належним чином оформленими записами в трудовій книжці, що виключає необхідність подання додаткових документів, а також наголосила, що працівник не може зазнавати негативних наслідків через невиконання (неналежне виконання) підприємством його обов`язку щодо проведення атестації робочих місць за умовами праці. 
Просила задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.
Зазначив, що 22 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Розглянувши цю заяву та подані разом з нею документи за принципом екстериторіальності, ГУ ПФУ в Харківській області прийняло рішення від 29 липня 2025 року № 056750013078, яким відмовило у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 через відсутність необхідного страхового і пільгового стажу.
Відмовляючи у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Харківські області виходило з того, що необхідний вік для призначення пенсії становить 55 років, вік позивачки – 56 років; необхідний страховий стаж становить не менше 25 років у жінок (з них не менше 10 років на зазначених роботах (за Списком № 2)), страховий стаж позивачки становить 21 рік 02 місяці 03 дні, в тому числі пільговий стаж за Списком № 2 – 06 років 04 місяці 08 днів.
Відповідач покликався на ст. 114 Закону № 1058 і вказував на те, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абз. 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абз. абз. 1 і 15-23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону: жінкам – на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.
Пільговий стаж зараховано відповідно до рішення розгляду Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, зазначеного у листі від 18 лютого 2025 року № 0500 0205-8/13973.
ГУ ПФУ в Харківській області доводило, що на день звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 не набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, а тому оскаржуване рішення є правомірним.
Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 06 липня 2004 року місце проживання позивачки зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений в паспорті.
22 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області) з заявою про призначення пенсії за віком.
Як свідчить розписка-повідомлення, разом з заявою від 22 липня 2025 року, що зареєстрована за № 6848, позивач надала такі документи:
паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 ;
дублікат картки фізичної особи – платника податків;
довідки Слов`янського професійного машинобудівного ліцею від 08 жовтня 2018 року № 32 про навчання позивачки та реорганізацію цього закладу освіти;
наказ відкритого акціонерного товариства «Укренерготеплоізоляція» від 24 грудня 1997 року № 114 «Про підсумки І етапу атестації робочих місць за умовами праці»;
архівну довідку про наявність відомостей від 14 листопада 2019 року № Р-57/1, видану виробничим кооперативом з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «Архівіст»;
довідку про перейменування підприємства від 14 листопада 2019 року № Р-57/2, видану виробничим кооперативом з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «Архівіст»;
лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 18 лютого 2025 року № 0500-0205-8/13973 з інформацією про рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при ГУ ПФУ в Донецькій області;
свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ;
трудову книжку серії НОМЕР_5 ;
свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 ;
пам`ятку пенсіонера;
фотокартку.
Докази, які б свідчили, що разом з заявою про призначення пенсії позивач надавала будь-які інші документи, рівно як і докази, які б свідчили, що пенсійні органи пропонували їй подати додаткові документи, в тому числі для підтвердження пільгового стажу, суду не надані.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344) зареєстроване як юридична особа, є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.
За принципом екстериторіальності розгляд заяви ОСОБА_1 здійснював структурний підрозділ ГУ ПФУ в Харківській області.
29 липня 2025 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих нею документів, а також з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) ГУ ПФУ в Харківській області прийняло рішення № 056750013078 «Про відмову у призначенні пенсії» (від 29 липня 2025 року № 2000-0304-9/114687).
Відмовляючи в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого:
[…]
Призначення пенсії за віком за Списком № 2.
Дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 22 липня 2025 року.
Необхідний вік становить – 55 років.
Вік заявника – 56 років.
Необхідний страховий становить – не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (за Списком № 2).
Страховий стаж заявника становить – 21 рік 02 місяці 03 дні.
Пільговий стаж заявника за Списком № 2 – 06 років 04 місяці 08 днів.
Відповідно до ст. 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абз. 1 цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абз. абз. 1 і 15-23 цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 цього Закону: жінкам – на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи.
Пільговий стаж зараховано відповідно до рішення Комісії з розгляду питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсій, зазначеного у листі від 18 лютого 2025 року № 0500-0205-8/13973.
Враховуючи викладене, ГУ ПФУ в Харківській області вирішило відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу, передбаченого ст. 114 Закону № 1058.
За висновком пенсійного органу, право на пенсійну виплату заявниця набуде 11 травня 2034 року.
Заявниця не працює; на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Заявниці роз`яснений порядок набрання чинності цим рішенням та порядок його оскарження відповідно до ст. ст. 74, 75 Закону України «Про адміністративну процедуру».
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Харківській області при вирішенні питання щодо наявності у позивачки права на пенсію зарахувало до її стажу такі періоди:
з 01 вересня 1984 року по 22 липня 1987 року – навчання у вищих/середніх навчальних закладах – 02 роки 10 місяців 22 дні – до страхового стажу;
з 23 січня 1988 року по 31 серпня 1988 року – 00 років 07 місяців 09 днів – до страхового стажу;
з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року – 02 роки 03 місяці 24 дні – до страхового стажу;
з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1991 року – 01 рік 00 місяців 00 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 січня 1992 року по 31 липня 1992 року – 00 років 07 місяців 00 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року – 00 років 04 місяці 23 дні – до страхового стажу;
з 24 грудня 1992 року по 31 грудня 1995 року – 03 роки 00 місяців 08 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року – 02 роки 00 місяців 00 днів – до страхового стажу;
з 01 січня 1998 року по 30 вересня 1999 року – 01 рік 09 місяців 00 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року – 00 років 01 місяць 12 днів – до страхового стажу;
з 20 січня 2000 року по 11 серпня 2000 року – безробіття – 00 років 06 місяців 22 дні – до страхового стажу;
з 01 грудня 2011 року по 18 травня 2012 року – 00 років 05 місяців 18 днів – до страхового стажу;
з 01 липня 2012 року по 31 серпня 2012 року – 00 років 02 місяці 00 днів – до страхового стажу;
з 03 вересня 2012 року по 31 грудня 2012 року – 00 років 04 місяці 00 днів – до страхового стажу;
з 01 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року – 00 років 00 місяців 29 днів – до страхового стажу;
з 03 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року – 00 років 05 місяців 14 днів – до страхового стажу;
з 01 вересня 2017 року по 22 січня 2018 року – 00 років 04 місяці 13 днів – до страхового стажу;
з 12 лютого 2018 року по 30 червня 2021 року – 03 роки 04 місяці 26 днів – до страхового стажу;
з 01 липня 2021 року по 29 липня 2021 року – 00 років 01 місяць 00 днів – до страхового стажу;
з 01 вересня 2021 року по 15 вересня 2021 року – 00 років 01 місяць 00 днів – до страхового стажу;
з 16 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року – 00 років 02 місяці 07 днів – до страхового стажу;
з 01 грудня 2021 року по 31 березня 2022 року – 00 років 04 місяці 00 днів – до страхового стажу;
з 01 грудня 2022 року по 21 грудня 2022 року – 00 років 00 місяців 07 днів – до страхового стажу;
з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року – 00 років 00 місяців 09 днів – до страхового стажу.
Аналіз права підтверджує, що за розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 02 місяці 03 дні, пільговий стаж за Списком № 2 – 06 років 04 місяці 08 днів.
В рішенні про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Харківській області вказало, що пільговий стаж ОСОБА_1 зараховано відповідно до рішення Комісії з розгляду питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсій, зазначеного у листі від 18 лютого 2025 року № 0500-0205-8/13973.
Як свідчить лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 18 лютого 2025 року № 0500-0205-8/13973, Комісія з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при ГУ ПФУ в Донецькій області (далі – Комісія) розглянула заяву ОСОБА_1 про підтвердження пільгового стажу роботи за Списком № 2 та подані документи.
Комісія виходила з того, що посада ізолювальника на термоізоляції передбачена Списком № 2, розділом ХХVІІ «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів», п. «а», код 2290000а-12531, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.
Вивчивши представлені документи, вислухавши аргументи та пояснення всіх присутніх на засіданні, Комісія прийняла рішення:
- підтвердити період роботи на пільгових умовах за Списком № 2 з 01 січня 1991 року по 31 липня 1992 року, з 24 грудня 1992 року по 31 грудня 1995 року, з 01 січня 1998 року по 30 вересня 1999 року на посаді ізолювальника на термоізоляціє у відкритому акціонерному товаристві «Укренерготеплоізоляція»;
- відмовити у підтвердженні періодів роботи на пільгових умовах за Списком № 2 на посаді ізолювальника на термоізоляції у відкритому акціонерному товаристві «Укренерготеплоізоляція»:
з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року, з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року – у зв`язку з відсутністю документів про підтвердження нарахування заробітної плати;
з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року – у зв`язку з тим, що зазначена посада не атестована за умовами праці робочих місць.
Позивачці роз`яснено право на оскарження рішення Комісії у вищому органі або в судовому порядку.
Водночас докази, які б свідчили, що ОСОБА_1 оскаржувала рішення Комісії в адміністративному або судовому порядку, суду не надані.
З приводу періодів роботи з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року, з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року, на зарахування якого до пільгового стажу претендує позивач, суд встановив такі обставини.
Трудова книжка серії НОМЕР_7 містить такі записи:
[…]
Запис 3 – 08 вересня 1988 року на підставі наказу від 08 вересня 1988 року № 436 позивач була прийнята на роботу на комбінат «Юженерготеплоізоляція» ВВО «Союзенергобудпром» термоізолювальником 2 розряду.
Запис 4 – на підставі наказу Міненерго СРСР від 19 лютого 1998 року № 132 комбінат «Юженерготеплоізоляція» перепідпорядкований ВПСМО « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Запис 5 – на підставі наказу Міненерго України від 12 листопада 1991 року 3 71 комбінат «Юженерготеплоізоляція» реорганізований у виробниче об`єднання «Укренерготеплоізоляція»
Запис 6 – 04 січня 1993 року на підставі наказу від 02 лютого 1993 року № 20 позивачці установлений 3 розряд ізолювальника на термоізоляції.
Запис 7 – 01 грудня 1994 року на підставі наказу від 08 грудня 1994 року № 209 позивачці установлений 4 розряд ізолювальника на термоізоляції.
Запис 8 – відповідно до наказу Міненерго України від 23 червня 1994 року № 155 виробниче об`єднання «Укренерготеплоізоляція» перетворено на відкрите акціонерне товариство «Укренерготеплоізоляція».
Запис 9 – 04 вересня 1995 року на підставі наказу від 08 вересня 1995 року № 152 позивачці встановлений 5 розряд ізолювальника на термоізоляції.
Запис 10 – 12 листопада 1999 року на підставі наказу від 12 листопада 1999 року № 395 позивач звільнена за ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням.
[…]
Як свідчить надана суду довідка, що уточнює особливий характер роботи або умови праці для призначення пенсії, видана відкритим акціонерним товариством «Укренерготеплоізоляція» від 12 листопада 1999 року б/н, ОСОБА_1 дійсно працювала з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року у виробництві «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація і ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» в якості ізолювальника на термоізоляції, що передбачено Списком № 2, розділ ХХVІІ, код 2290000а-12531, була зайнята повний робочий день в цехах і виробництвах, передбачених Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, що дає право на пільгову пенсію в результаті обстеження робочих місць.
У вказаний період ОСОБА_1 працювала повний робочий день, скорочених об`ємів виробництва за ініціативою адміністрації не було; на підприємстві в цей період вимушених оплачуваних простоїв не було; випадків вимушених відпусток без збереження заробітної плати за ініціативою роботодавця не було.
Довідка видана на підставі наказів від 08 вересня 1988 року№ 436, від 12 листопада 1999 року № 395, особових рахунків по заробітній платі, шатних розписів, особової картки форми Т2, технологічного процесу виробництва, архівної справи.
Наказом відкритого акціонерного товариства «Укренерготеплоізоляція» від 24 грудня 1997 року № 114 «Про підсумки І етапу атестації робочих місць за умовами праці» затверджений Перелік професій і посад працівників відкритого акціонерного товариства «Укренерготеплоізоляція» з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (Список № 2), до якого, серед іншого, включена професія «ізолювальник», код 229000а-12531, розділ ХХVІІ.
Довідка про перейменування підприємства від 14 листопада 2019 року № Р-57/2, видана виробничим кооперативом з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «Архівіст», містить інформацію про перейменування (реорганізацію) комбінату «Юженерготеплоізоляція» на відкрите акціонере товариство «Укренерготеплоізоляція», аналогічну тій, що вказана в трудовій книжці.
Архівна довідка від 14 листопада 2019 року № Р-57, видана виробничим кооперативом з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «Архівіст», (яку позивач надала суду), містить інформацію з наказів по особовому складу за 1988-1999 роки відкритого акціонерного товариства «Укренерготеплоізоляція» щодо роботи позивачки, аналогічну тій, що вказана в трудовій книжці.
Архівна довідка про наявність відомостей від 14 листопада 2019 року № Р-57/1, видана виробничим кооперативом з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «Архівіст», містить інформацію про заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи у відкритому акціонерному товаристві «Укренерготеплоізоляція» за 1991-1995 роки.
Документи про заробітну плату позивачки за 1996-1999 роки ні пенсійному органу, ні суду не надані.
Як свідчать Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), станом на 22 липня 2025 року в системі персоніфікованого обліку містилась інформація про страховий стаж, набутий ОСОБА_1 починаючи з 1998 року.
З-поміж іншого, в системі персоніфікованого обліку наявна інформація страховий стаж, набутий ОСОБА_1 за період роботи у відкритому акціонерному товаристві «Укренерготеплоізоляція» (ідентифікаційний код 00110243) з січня 1998 року по вересень 1999 року включно, в тому числі інформація про суму заробітку для нарахування пенсії, кількість днів трудових відносин, а також позначка про сплату страхових внесків. За 31 день жовтня 1999 року інформація про суму заробітку відсутня, страхові внески не сплачені; за 11 днів листопада 1999 року сума заробітку – 0,01 грн, страхові внески сплачені.
Крім того в системі персоніфікованого обліку наявна інформація про спеціальний стаж ОСОБА_1 , набутий за час роботи у відкритому акціонерному товаристві «Укренерготеплоізоляція» за кодом підстави обліку – ЗП3013Б1, а саме за 12 місяців 1998 року та 10 місяців 11 днів 1999 року.
Згідно з Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства з 05 листопада 1991 року код підстави – ЗП3013Б1 проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Розрахунок стажу (форма РС-право) свідчить, що ГУ ПФУ в Харківській області зарахувало позивачці період роботи з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року у такий спосіб:
з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року – 02 роки 03 місяці 24 дні – до страхового стажу;
з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1991 року – 01 рік 00 місяців 00 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 січня 1992 року по 31 липня 1992 року – 00 років 07 місяців 00 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року – 00 років 04 місяці 23 дні – до страхового стажу;
з 24 грудня 1992 року по 31 грудня 1995 року – 03 роки 00 місяців 08 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року – 02 роки 00 місяців 00 днів – до страхового стажу;
з 01 січня 1998 року по 30 вересня 1999 року – 01 рік 09 місяців 00 днів – до страхового та пільгового стажу за Списком № 2;
з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року – 00 років 01 місяць 12 днів – до страхового стажу.
Тобто періоди роботи з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року, з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року зараховані до страхового стажу, однак не зараховані до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058), який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі – Закон № 2148), що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-І, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається:
[…]
2) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
50 років – по 31 березня 1965 року включно;
50 років 6 місяців – з1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року;
51 рік – з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року;
51 рік 6 місяців – з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року;
52 роки – з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року;
52 роки 6 місяців – з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року;
53 роки – з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року;
53 роки 6 місяців – з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року;
54 роки – з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року;
54 роки 6 місяців – з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року;
55 років – з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року – не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року – не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року – не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року – не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року – не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року – не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року – не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року – не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року – не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам – на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам – на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року;
[…]».
За приписами ст. 12 Закону № 1788 право на пенсію за віком мають чоловіки – після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі – Закон № 213), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
«[…]
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; 
жінки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам;
[…]».
Законом № 213, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі – Рішення КСУ № 1-р/2020) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.
Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. п. «б» - «г» ст. 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«[…]
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
[…]
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки – після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам;
[…]».
Таким чином, Рішенням КСУ № 1-р/2020 визнані неконституційними окремі положення Закону № 1788, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213.
Як наслідок, час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в Рішенні КСУ № 1-р/2020).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058 – з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, а також необхідного страхового стажу. Перший із цих законів визначав такий вік для жінок у 50 років при страховому стажі не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, тоді як другий – у 55 років при страховому стажі не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Велика Палати Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин навела такий висновок.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»)».
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058».
Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 500/1879/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 160/9272/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 320/4339/20, від 30 березня 2023 року у справі № 300/1951/20 та інших.
Вирішуючи питання про те, норми якого закону слід застосовувати у спірних правовідносинах, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, а також в постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 500/1879/20, від 17 грудня 2021 року у справі № 160/9272/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 320/4339/20, від 30 березня 2023 року у справі № 300/1951/20 та інших, і зазначає, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 пенсійному органу належало застосовувати норми п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не норми п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 в редакції Закону № 2148.
На час виникнення спірних правовідносин Закон № 1058 діяв в редакції від 04 квітня 2025 року.
Порядок звернення за призначенням пенсії регламентований ст. 44 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 призначення […] здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням […] пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію […].
Строки призначення пенсії визначає ст. 45 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:
1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
[…]
За правилами ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 документи про призначення […] пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення […] або про відмову в призначенні […] пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії Порядок № 22-1 діяв в редакції від 10 березня 2025 року.
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі – Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення […] пенсії […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії – додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення […] пенсії […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі – вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі – Портал Дія) з використанням електронного підпису, […].
У разі подання заяви засобами Порталу Дія та за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання, формування заяви здійснюється засобами Порталу Дія відповідно до відомостей, зазначених в додатках до цього Порядку. Відомості, необхідні для формування заяви, можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами та публічними реєстрами органів державної влади.
[…]
Відповідно до п. 1.7 розділу І Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
П. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
[…]
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону № 1058.
[…]
Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені розділом ІІ Порядку № 22-1.
Згідно з п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків […], надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі – Положення № 10-1), а у разі необхідності – за формою згідно з додатком 3 до Положення № 10-1 (далі – індивідуальні відомості про застраховану особу).
[…]
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3,4 до Положення № 10-1).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
[…]
4) відомості про місце проживання особи;
5) документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах:
довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до п. 20 Порядку № 637 (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з п. п. 1-6, 8 ч. 2, ч. 3 ст. 114 Закону № 1058 та п. 23 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі – Порядок № 18-1). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії;
документи про проведення атестації робочих місць за умовами праці відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 «Про Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» (далі – Порядок № 442) (для зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 або із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, після 21 серпня 1992 року);
[…]
Відповідно до п. 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених п. 1.1 розділу 1 […] цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України […].
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України«Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
[…]
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
[…]
Згідно з п. 2.10 розділу ІІ Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Відповідно до п. 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
[…]
П. 2.28 розділу ІІ Порядку № 22-1 установлено, що інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.
Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Приймання, оформлення і розгляд документів регламентовані розділом ІV Порядку № 22-1.
Відповідно до абз. 1 п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
ідентифікує заявника […];
надає інформацію щодо умов та порядку призначення […] пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, […];
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до п. п. 17-19 Порядку № 637. […];
з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з п. 2.28 розділу II цього Порядку;
повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;
видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
[…]
Згідно з п. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Відповідно до п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, […].
Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, […].
За правилами абз. 1 п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення […] пенсії […] електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, […] для здійснення виплати пенсії.
Відповідно до абз. 3 п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення […] пенсії, […].
Аналіз положень п. п. 1.1, 4.2, 4.3, 4.8, 4.10 Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:
- з заявою про призначення пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія;
- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник, вчиняє дії, передбачені п. 4.2 Порядку № 22-1;
- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу.
При цьому зміст норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Висновки суду по суті позовних вимог.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ в Харківській області рішення від 29 липня 2025 року № 056750013078 «Про відмову у призначенні пенсії».
Цим рішенням позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу за Списком № 2.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073), а оскаржуване рішення – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, […], їх посадових осіб, […], з фізичними […] особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:
1) адміністративний орган – орган виконавчої влади, […] їх посадова особа, […], який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
2) адміністративна справа (далі – справа) – справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
3) адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
4) адміністративне провадження – сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;
5) адміністративна процедура – визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;
[…].
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Надаючи оцінку правомірності відмови у призначенні пенсії, суд виходить саме з тих аргументів, які пенсійний орган навів у рішенні, що є предметом спору.
Щодо досягнення позивачкою пенсійного віку суд зазначає таке.
Як вже було вказано судом, при вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 пенсійний орган мав застосовувати норми п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 та з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020.
З цієї причини суд відхиляє заперечення ГУ ПФУ в Харківській області, які стосуються застосування до спірних правовідносин п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 в редакції Закону № 2148.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулася за призначенням пенсії 22 липня 2025 року, тобто на день звернення за призначенням пенсії позивач досягла віку 56 років, що відповідає вимогам п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020.
Щодо наявності у позивачки необхідного страхового стажу суд зазначає таке.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 пенсійний орган мав застосовувати норми п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 та з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020.
З цієї причини суд відхиляє заперечення ГУ ПФУ в Харківській області, які стосуються застосування до спірних правовідносин п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 в редакції Закону № 2148, та вважає помилковим його висновок про те, що на день звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 не набула необхідний страховий стаж.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 та з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 для жінок становить не менше 20 років.
За розрахунком ГУ ПФУ в Харківській області страховий стаж позивачки становить 21 рік 02 місяці 03 дні, про що свідчать рішення від 29 липня 2025 року № 056750013078, розрахунок стажу (форма РС-право) до цього рішення та аналіз права.
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган зазначив, що до страхового стажу зараховані всі періоди роботи.
При цьому між сторонами відсутній спір щодо правильності обчислення страхового стажу позивачки чи щодо незарахування того чи іншого періоду її роботи (навчання) тощо до страхового стажу.
Виходячи з того, що на день звернення за призначенням пенсії позивач набула страховий стаж 21 рік 02 місяці 03 дні, тобто понад 20 років, що відповідає вимогам п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020.
Щодо наявності у позивачки необхідного пільгового стажу за Списком № 2 суд зазначає таке.
Як було вказано вище, для набуття права на пенсію відповідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, необхідний пільговий стаж за Списком № 2 для жінок становить не менше 10 років.
Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, (далі – Порядок № 383).
Відповідно до п. 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.
Згідно з п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До посад або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
П. 4 Порядку № 383 визначено, що згідно з п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі – Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
Відповідно до п. 4.1 Порядку № 383 постанова КМУ № 442 набула чинності з 21 серпня 1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
П. 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
До розділу ХХІХ. «Будівництво будівель і споруд: промислових, енергетичних, гідротехнічних, дорожньо-мостових, транспорту і зв`язку, житлових та культурно-побутових, а також наземних будівель і споруд шахт, рудників і комунікацій» Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, включені:
а) Робітники
[…]
[…] Ізолювальники […].
До розділу 22900000 ХХVІІ. «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація і ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10, включені:
2290000а а) Робочі
[…]
2290000а-12531 Ізолювальники на термоізоляції, в тому числі зайняті на ремонті на виготовленні обладнання
[…]
До розділу 22900000 ХХVІІ. Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, включені:
2290000а а) Робітники
[…]
2290000а-12531 Ізолювальники на термоізоляції, у тому числі зайняті на ремонті і виготовленні устаткування
[…]
Підтвердження пільгового стажу.
Згідно з ч. 1 ст. 48 КЗпП облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом № 2464.
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КЗпП роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, […], записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, […].
Згідно зі ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Абз. 1 п. 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Відповідно до абз. 2 п. 20 Порядку № 637 у довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Відповідно до п. 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку № 637.
Аналіз наведених вище норм КЗпП, Закону № 1788 і Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- пільговий стаж може бути підтверджений належним чином оформленими записами в трудовій книжці та/або даними про спеціальний стаж, наявними в Реєстрі застрахованих осіб;
- необхідність в поданні уточнюючої довідки постає лише в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах;
Суд встановив, що в період з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року позивач працювала на комбінаті «Юженерготеплоізоляція», який в подальшому реорганізований у відкрите акціонерне товариство «Укренерготеплоізоляція» термоізолювальником (ізолювальником на термоізоляції), що підтверджено записами 3-10 трудової книжки.
Трудова книжка не містить інформації про те, що в ці періоди позивач працювала за професіями, включеними до Списку № 2, повний робочий день або не менше 80% робочого часу, а тому для підтвердження пільгового стажу постає необхідність в поданні довідки про підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, як це передбачено п. 10 Порядку № 383 та п. 20 Порядку № 637.
Таку довідку позивач надала суду.
Так, згідно з довідкою, що уточнює особливий характер роботи або умови праці для призначення пенсії, виданою відкритим акціонерним товариством «Укренерготеплоізоляція» від 12 листопада 1999 року б/н, ОСОБА_1 працювала з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року у виробництві «Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація і ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» в якості ізолювальника на термоізоляції, що передбачено Списком № 2, розділ ХХVІІ, код 2290000а-12531, і була зайнята повний робочий день в цехах і виробництвах, передбачених Списком № 2.
Суд зауважує, що в записі 3 трудової книжки вказана професія «термоізолювальник».
Виходячи зі змісту Списку № 2 та довідки від 12 листопада 1999 року № б/р, суд дійшов висновку, що в контексті спірних правовідносин професії «термоізолювальник» та «ізолювальник на термоізоляції» є тотожними, проте коректним найменуванням цієї професії є саме «ізолювальник на термоізоляції».
Крім того, в системі персоніфікованого обліку наявна інформація про спеціальний стаж за кодом підстави – ЗП3013Б1, тобто за Списком № 2, який ОСОБА_1 набула за час роботи у відкритому акціонерному товаристві «Укренерготеплоізоляція», а саме за 12 місяців 1998 року та 10 місяців 11 днів 1999 року.
Ця довідка не була предметом розгляду пенсійного органу.
Однак відповідач не довів, що, діючи з дотриманням вимог п. п. 1.8, 4.2 Порядку № 22-1, пенсійні органи повідомляли позивачку про необхідність подання уточнюючої довідки та пропонували їй подати такий документ, проте позивач цей документ не надала.
Невиконання вимог п. п. 1.8, 4.2 Порядку № 22-1 є одним із свідчень порушення відповідачем як адміністративним органом такого принципу адміністративної процедури як гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, (про що буде вказано нижче).
Отже, ОСОБА_1 має право на зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 всього періоду роботи з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року.
Між тим, як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Харківській області зарахувало позивачці до пільгового стажу за Списком № 2 періоди з 01 січня 1991 року по 31 грудня 1991 року, з 01 січня 1992 року по 31 липня 1992 року, з 24 грудня 1992 року по 31 грудня 1995 року, з 01 січня 1998 року по 30 вересня 1999 року.
Разом з цим періоди з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року, з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року до пільгового стажу за Списком № 2 не були зараховані.
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган зазначив, що «пільговий стаж зараховано відповідно до рішення Комісії з розгляду питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, зазначеного у листі від 18 лютого 2025 року № 0500-0205-8/13973».
Суд відхиляє цей аргументи пенсійного органу, виходячи з таких міркувань.
Щодо рішення Комісії.
Як було вказано вище, згідно з абз. 1 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Згідно з абз. 7 п. 20 Порядку № 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абз. 2 п. 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абз. 8 п. 20 Порядку № 637 у разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.
В свою чергу, в абз. 2 п. 18 Порядку № 637 йдеться про підтвердження стажу роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій російською федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).
Аналіз положень п. 20 Порядку № 637 дозволяє дійти таких висновків:
- у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження пільгового стажу необхідна уточнююча довідка підприємства (його правонаступника);
- у разі, коли підприємство (його правонаступник) розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій російською федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств (їх правонаступників) (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації проти України, тобто за обставин, коли отримати уточнюючу довідку неможливо, для підтвердження пільгового стажу можуть бути використані дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- в тому ж випадку, коли уточнюючу довідку отримати неможливо, інформація в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня, правонаступник відсутній, а архіви знищені стаж, в тому числі пільговий, встановлюється в порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.
Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі – Порядок № 18-1).
Відповідно до п. 1 Порядку № 18-1 цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи:
для призначення пенсії на пільгових умовах […], установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника;
до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі – підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).
Згідно з п. 2 Порядку № 18-1 дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали:
на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 […];
на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;
[…].
Відповідно до п. 3 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах […], здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі – Комісії).
П. 4 Порядку № 18-1 визначено, що Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в […], областях, […].
Відповідно до п. 6 Порядку № 18-1 основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.
Згідно з п. 8 Порядку № 18-1 засідання Комісії проводиться в міру потреби, але не рідше одного разу на місяць. […].
Відповідно до п. 10 Порядку № 18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи (додаток 1) приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.
П. 11 Порядку № 18-1 визначено, що із заявою про підтвердження стажу роботи (додаток 2) заявник […] може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу.
Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах […], до заяви додаються:
документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) – щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі – Єдиний державний реєстр);
трудова книжка;
документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема:
довідка про заробітну плату;
копії документів про проведення атестації робочих місць;
копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.
[…]
Заявник […] може додатково подавати інші документи про стаж роботи.
Відповідно до п. 13 Порядку № 18-1 заява про підтвердження стажу роботи разом з документами, визначеними у п. 11, абз. 9 п. 12 цього Порядку, протягом п`яти робочих днів передаються на розгляд Комісії.
Згідно з п. 14 Порядку № 18-1 […] Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.
Форма такого рішення наведена в додатку 1 до Порядку № 18-1.
В постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 227/4273/16-а Верховний Суд навів такий висновок:
«[…]
Колегія суддів зазначає, що […] Порядок № 18-1 визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.
Відповідно до п. 3 цього Порядку, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.
За змістом зазначених норм вбачається, що необхідність звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах […] необхідно лише у тому випадку, коли що у трудовій книжці відсутні дані про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня у виробництві зі шкідливими умовами праці.
У випадку, що розглядається, в трудовій книжці позивача чітко зазначено періоди роботи, її характер, що, в свою чергу, виключає необхідність звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Крім того, в матеріалах справи наявна довідка з Держреєстру ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-5, відповідно до якої за позивача, як за найманого робітника, страхувальником у спірний період вносилися страхові внески, а саме, за період з 04.05.2001 по 31.03.2008. Відповідно до вищезазначеної довідки вказаний період зараховано як спец. стаж за кодом ЗП3013А1.
[…]
Отже, період роботи позивача з 04.05.2001 по 31.03.2008 на гідрошахті «Красноармійська» підлягає включенню до пільгового стажу.
[…]».
Зважаючи на те, що пільговий характер роботи ОСОБА_1 в період з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року підтверджений записами 3-10 трудової книжки, уточнюючою довідкою від 12 листопада 1999 року б/н, даними про спеціальний стаж, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто належними документами і відомостями в розумінні ст. 62 Закону № 1788, п. 20 Порядку № 637 та п. 10 Порядку № 383.
Ці документи і відомості в сукупності підтверджують пільговий характер роботи позивачки в період з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року (трудова книжка підтверджує факт роботи у цей період та професію, а уточнююча довідка – умови праці, в яких працювала позивач).
За цих обставин позивач не потребувала підтвердження пільгового стажу в Порядку № 18-1.
Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що ГУ ПФУ в Харківській області, приймаючи оскаржуване рішення, безпосередньо рішення Комісії при ГУ ПФУ в Донецькій області про результат розгляду заяви про підтвердження стажу роботи не вивчало і не досліджувало (в матеріалах, які були предметом розгляду відповідача, таке рішення відсутнє і суду не надано). Натомість ГУ ПФУ в Харківській області обмежилось виключно дослідженням листа ГУ ПФУ в Донецькій області від 18 лютого 2025 року № 0500-0205-8/13973, який являє собою відповідь на звернення ОСОБА_1 та містить інформацію про результати розгляду її заяви Комісією при ГУ ПФУ в Донецькій області.
Варто наголосити, що ГУ ПФУ в Харківській області, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, будь-яких власних висновків і обґрунтувань причин і підстав незарахування до пільгового стажу тих чи інших періодів роботи ОСОБА_1 в оскаржуваному рішенні не навело.
Правомірність рішення Комісії при ГУ ПФУ в Донецькій області не є предметом спору у справі, що розглядається, водночас зі змісту рішення відповідача слідує, що саме на підставі цього рішення ГУ ПФУ в Харківській області зараховувало пільговий стаж позивачки.
Відтак, не виходячи за межі позовних вимог, суд вважає за необхідне навести власну оцінку висновків Комісії при ГУ ПФУ в Донецькій області.
Так, за висновком Комісії при ГУ ПФУ в Донецькій області, періоди роботи з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року та з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року не підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2 «у зв`язку з відсутністю документів про підтвердження нарахування заробітної плати».
Будь-якого правового обґрунтування такому висновку Комісія при ГУ ПФУ в Донецькій області не навела.
Між тим жоден законодавчий або підзаконний нормативно-правовий акт, що визначає умови і порядок обчислення пільгового стажу, не пов`язує можливість зарахування того чи іншого періоду роботи до пільгового стажу за Списком № 2 з наявністю інформації про нарахування заробітної плати.
Відтак, висновок про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року та з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року не має правового підґрунтя.
За висновком Комісії при ГУ ПФУ в Донецькій області, період роботи з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року не підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2 «у зв`язку з тим, що зазначена посада не атестована за умовами праці».
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі – Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Особи, які зайняті на роботах (за професіями), що передбачені Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а.
Отже, навіть за відсутності наказів про атестацію робочих місць за умовами праці позивач не може бути позбавлена права на зарахування до пільгового стажу періодів роботи, впродовж яких вона працювала впродовж повного робочого дня за професією, передбаченою Списком № 2.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 29 липня 2025 року № 056750013078 «Про відмову у призначенні пенсії» підлягає визнанню протиправним.
Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 3, 5 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.
Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Харківській області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих нею документів.
Крім того, в процесі розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії і прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Харківській області не забезпечило дотримання вимог Закону № 2073.
Суд відзначає, що в процесі адміністративного провадження відповідач порушив принципи адміністративної процедури, про які йдеться в п. п. 1, 3, 5, 12 ч. 1 ст. 4 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 2073 адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права (ч. 4 ст. 6 Закону № 2073).
Всупереч приписам ч. 4 ст. 6 Закону № 2073 ГУ ПФУ в Харківській області при прийнятті оскаржуваного рішення проігнорувало висновки Верховного Суду, в тому числі щодо усунення колізії між нормами п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 при визначенні права на пенсію, щодо атестації робочих місць тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом; адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Всупереч приписам ч. ч. 1, 2, 3 ст. 8 Закону № 2073 ГУ ПФУ в Харківській області не забезпечило належність і повноту з`ясування обставин, що мали значення для вирішення питання щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 права на пенсію; не вказало, які саме періоди роботи не були зараховані до її пільгового стажу та на якій правовій підставі.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства.
Суд відзначає, що не може вважатися розсудливою і добросовісною поведінка відповідача, яка знайшла прояв у тому, що до пільгового стажу були зараховані тільки ті періоди, які вказані в листі ГУ ПФУ в Донецькій області, без жодної власної оцінки як фактичних обставин, так і правового регулювання відповідних правовідносин.
Крім того, відповідач порушив принцип гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2073 особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно виплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.
Ч. 3 ст. 17 Закону № 2073 установлено, що особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073 учасники адміністративного провадження мають право:
1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом;
2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників;
3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження;
4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника;
5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи;
[…]
7) подавати клопотання про:
[…]
в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи;
[…]
9) отримати адміністративний акт;
[…]
11) оскаржити у передбаченому законом порядку адміністративний акт, процедурне рішення або дію, бездіяльність адміністративного органу;
12) користуватися іншими визначеними законом правами в адміністративному провадженні.
Крім того, відповідно до п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, має письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково.
В порушення принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, перш ніж прийняти рішення про відмову у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Харківській області не надало ОСОБА_1 можливості надати пояснення, подати додаткові документи, звернутися з клопотанням про витребування додаткових документів та відомостей для підтвердження підстав зарахування до пільгового стажу тих періодів роботи, які пенсійним органом не були зараховані.
При тому, що позивач надала суду довідку про підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 листопада 1999 року б/н, яка підтверджує право позивачки на зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 08 вересня 1988 року по 12 листопада 1999 року і є належним документом для цього в розумінні п. 20 Порядку № 637 та п. 10 Порядку № 383.
Прийняття рішення у справі регламентовано нормами ст. 69 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 2073 за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Вимоги до змісту адміністративного акта наведені у ст. 71 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 2073 письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначені ст. 72 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта (ч. 4 ст. 72 Закону № 2073).
Згідно з ч. 5 ст. 72 Закону № 2073 відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Ч. 6 ст. 72 Закону № 2073 передбачено, що мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
Рішення, яке є предметом спору, не відповідає вимогам мотивування (обґрунтування) адміністративного акта, визначеним ст. 72 Закону № 2073.
Мотивування (обґрунтування) рішення про відмову у призначенні пенсії не забезпечує ОСОБА_1 належну можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження, оскільки всупереч приписам п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 в цьому рішенні відсутня детальна правова оцінка обставин, виявлених пенсійним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин; відсутнє посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки пенсійного органу.
Зокрема, в рішенні, яке є предметом спору, ГУ ПФУ в Харківській області не вказало, які саме періоди роботи не зараховані до пільгового стажу, з якої причини та на якій правовій підставі.
Суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин йшлося про прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, тобто про відмову особі в реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Відтак, таке рішення потребувало ретельного, повного і чіткого обґрунтування, чого відповідачем не було забезпечено.
Умови правомірності адміністративного акта наведені у ст. 87 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта (ч. 3 ст. 87 Закону № 2073).
Отже, невідповідність адміністративного акта принципам адміністративної процедури є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
Оскільки рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 29 липня 2025 року № 056750013078 «Про відмову у призначенні пенсії» є протиправним, порушене право позивачки підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.
Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС для повного та ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення суд вважає за необхідне також застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області:
- зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових за Списком № 2, періоди роботи:
з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року,
з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року,
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року,
з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року;
- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 за її заявою від 22 липня 2025 року, з дня звернення за призначенням пенсії.
Суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 Порядку № 22-1 належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 є ГУ ПФУ в Харківській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.
Отже, саме на ГУ ПФУ в Харківській області суд покладає обов`язок зарахувати певні періоди до пільгового стажу і прийняти рішення про призначення пенсії.
За визначенням, наведеним у п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073, дискреційне повноваження – повноваження, надане адміністративному органу законом, обрати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Як визначено у Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, дискреційні повноваження означають свободу адміністрації оцінювати ситуації й приймати у них рішення, надають адміністрації простір у здійсненні вибору між вільними рішеннями.
Проявом адміністративного розсуду може бути:
а) коли норма, встановлюючи певні варіанти рішень, зобов`язує орган зробити вибір одного з варіантів;
б) коли норма уповноважує орган або посадову особу діяти на власний розсуд і при цьому настання правових наслідків не пов`язується конкретними умовами тощо.
Разом з цим у випадку досягнення жінкою, яка претендує на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, 50-річного віку і набуття нею необхідного страхового та пільгового стажу (понад 20 і 10 років відповідно), пенсійний орган має лише один варіант правомірної поведінки – прийняти рішення про призначення пенсії, тобто йдеться про повноваження, які не є дискреційними.
Станом на 22 липня 2025 року ОСОБА_1 досягла 56 років, мала страховий стаж тривалістю 21 рік 02 місяці 03 дні (тобто понад 20 років) і, в тому числі пільговий стаж за Списком № 2 – 11 років 03 місяці 03 дні (06 років 04 місяці 08 днів (зараховані пенсійним органом) + 04 роки 09 місяців 26 днів (за періоди з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року, з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року, з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року, з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року, що протиправно не зараховані) = 11 років 03 місяці 03 дні) (тобто понад 10 років).
Отже, позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 на день звернення за її призначенням.
За цих обставин застосування такого способу захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області призначити пенсію не становитиме втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу.
Суд відзначає, що покладання на ГУ ПФУ в Харківській області призначити позивачці пенсію забезпечує належний та ефективний захист її порушеного права на пенсійне забезпечення, а тому не вважає за доцільне покладати на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 липня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з часу звернення за призначенням пенсії, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині покладання на ГУ ПФУ в Харківській області обов`язку виплатити пенсію.
Суд відзначає, що одним із наслідків запровадження принципу екстериторіальності стало розмежування функцій пенсійних органів з розгляду заяв про призначення (перерахунок) пенсії та проведення виплати пенсії.
Сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок) пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
Після прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення (перерахунок) пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання/перебування особи.
Суд зауважує, що в контексті спірних правовідносин ГУ ПФУ в Харківській області не є органом, що призначає пенсію, до обов`язків (повноважень) якого належить виплата пенсії ОСОБА_1 пенсії. Таким органом є ГУ ПФУ в Донецькій області.
Разом з цим, як на час звернення позивача до суду з цим позовом, так і на час розгляду цієї справи по суті, ГУ ПФУ в Харківській області ще не приймало рішення про призначення пенсії позивачці, відповідне рішення ГУ ПФУ в Харківській області до ГУ ПФУ в Донецькій області ще не надходило.
Аналіз положень п. п. 4.2, 4.10 Порядку № 22-1 зумовлює висновок, що в контексті спірних правовідносин до повноважень ГУ ПФУ в Харківській області належить прийняття рішення про призначення пенсії та направлення цього рішення до ГУ ПФУ в Донецькій області. Виплата ж пенсії після її призначення – повноваження ГУ ПФУ в Донецькій області.
Однак пенсія позивачці ще не призначена, відповідне рішення ГУ ПФУ в Харківській області до ГУ ПФУ в Донецькій області ще не надходило.
Відтак, відсутні правові та фактичні підстави для залучення ГУ ПФУ в Донецькій області до участі у цій справі в якості другого відповідача та покладання на нього будь-яких обов`язків, в тому числі щодо виплати ОСОБА_1 пенсії.
При цьому в силу положень п. п. 4.2, 4.10 Порядку № 22-1 після прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду у цій справі ГУ ПФУ в Харківській області має направити його до ГУ ПФУ в Донецькій області, а ГУ ПФУ в Донецькій області – провести виплату пенсії.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,00 грн (квитанція від 04 серпня 2025 року № 3919-7850-6835-1814).
Докази здійснення інших судових витрат позивач не надала.
Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,00 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344, місцезнаходження: 61022, Харківська обл., м. Харків, майдан Свободи, 5 Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29 липня 2025 року № 056750013078 «Про відмову у призначенні пенсії».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на пенсію за віком за Списком № 2, періоди роботи:
з 08 вересня 1988 року по 31 грудня 1990 року,
з 01 серпня 1992 року по 23 грудня 1992 року,
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1997 року,
з 01 жовтня 1999 року по 12 листопада 1999 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 за її заявою від 22 липня 2025 року, з дня звернення за призначенням пенсії.
5. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
8. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
9. Повне судове рішення складено 10 березня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко