ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2254/26 Справа № 199/4995/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (суддя першої інстанції Руденко В.В.), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ПрАТ «СК «Євроніс Україна» звернулось до суду першої інстанції з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь в порядку регресу 33 090,96 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн..
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Євроніс Україна» відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилось ПрАТ «СК «Євроніс Україна» та подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Зокрема зазначали, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність вини відповідача в настанні ДТП та недоведеність технічної несправності автомобіля під керуванням відповідача, оскільки вказане вбачається зі змісту складеного учасниками ДТП європроколу.
Враховуючи наведене просило рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 жовтня 2025 рокускасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить 33 090,96 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3 028х30 =90 840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до електронного європротоколу, 15 травня 2024 о 13:00:00, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daewoo», державний реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний № НОМЕР_2 було застраховано за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217993205 у ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА».
17 травня 2024 року із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла особа ОСОБА_2 . На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт № 193135/1/2024 від 14.06.2024 року та виплачене страхове відшкодування, яке складає 33090,96 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 11889 від 14.06.2024 року.
Відмовляючи у задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду достатніх доказів та не доведено факту існування в сукупності обставин визначених п. г) ч.1 ст. 38 Закону, а саме: визначення в установленому порядку, що дорожньо-транспортна пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху
Зазначений висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 108 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди власнику застрахованого автомобіля марки «Daewoo», державний реєстраційний № НОМЕР_1 , в порядку суброгації.
Відповідно до ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
Як убачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода була оформлена шляхом складання Європротоколу, що відповідно до статті 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» допускається за умови досягнення згоди між водіями щодо обставин її скоєння та відсутності між ними спору щодо цих обставин.
Факт складання Європротоколу свідчить про те, що на момент його оформлення між учасниками дорожньо-транспортної пригоди була досягнута згода щодо обставин ДТП, у тому числі щодо дій кожного з водіїв.
Так, зі змісту Європротоколу та викладених у ньому обставин вбачається, що «Daewoo», державний реєстраційний № AE9563IO, перебував у стані зупинки перед пішохідним переходом у зв`язку із пропуском пішохода, тоді як водій транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 у звязку із несправіністю гальм, в`їхав в автомобіль «Daewoo» с заду.
Апеляційний суд звертає увагу, що стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:
а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;
в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);
г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;
ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;
д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);
а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.
Відповідно до 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2022 року для забезпечення безпеки дорожнього руху в обов`язки водія входить, зокрема, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу (п.а); бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу у дорозі (п.б).
Таким чином, саме на водія транспортного засобу «ГАЗ», державний реєстраційний № НОМЕР_2 , покладався обов`язок здійснити перед виїздом перевірку та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, який не був дотриманий, що перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначені обставини підтверджується відомостями Європротоколу, який було підписано відповідачем і матеріали справи не містять доказів оскарження ним відомостей, внесених до Європротоколу, у встановленому законом порядку, а також доказів примусу чи введення її в оману під час його заповнення.
Посилання суду першої інстанції на відсутність належних та допустимих доказів вини відповідачки є помилковим, оскільки сукупність доказів у справі, а саме Європротокол, схема дорожньо-транспортної пригоди, заява потерпілого до страховика, а також відсутність звернення відповідача до страхової компанії з вимогою про виплату страхового відшкодування як потерпілої особи, свідчать про визнання ним свого статусу винної особи у дорожньо-транспортній пригоді.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а тому прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку із недоведеністю вини відповідача у ДТП.
Враховуючи наведе апеляційна скарга страхової підлягає задоволенню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 жовтня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат
За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то витрати у вигляді судового збору які поніс позивач у суді першої та апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у загальному розмірі 6 056 грн. 
Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 33 090,96 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 141, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроніс Україна» задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 24 жовтня 2025 року скасувати.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 22868348) грошові кошти на відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 33 090,96 грн.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 22868348) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 056 грн..
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В Агєєв

Л.П. Никифоряк