Унікальний номер справи 752/22061/25
Номер апеляційного провадження 33/824/1410/2026
Суддя суду першої інстанції В. О. Коваль
Суддя у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України
26 лютого 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув у судовому засіданні в залі суду в місті Києві, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Бондарем Романом Ігоровичем, на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
громадянина України, 
РНКОПП НОМЕР_1 , 
проживаючого за адресою: 

АДРЕСА_1 ,

до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП,
у с т а н о в и в :

Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року визнано       ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПта накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнутоз      ОСОБА_1 на користь держави судовий в розмірі 605 грн 60 коп.
Судом встановлено, що 27.08.2025 о 08:35 год в м. Києві по вул. Бродівська, 79, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi» д.н.з.   НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням приладу AlcotestDrager 6820, результат: 0, 77 ‰, чим порушив п 2.9 а) ПДР.
Не погоджуючись з постановою судді  ОСОБА_1 через свого представника Бондара Р. І. подав апеляційну скаргу, просить її скасувати та провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки під час розгляду даної справи суд неповно з`ясував усі фактичні обставини, не дослідив і не дав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого судового рішення, висновки якого не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
Апелянт вказує, що суддя розглянув справу без участі та повідомлення захисника про час та дату розгляду справи.
Суддею не взято до уваги відсутність доказів на підтвердження законної зупинки працівниками поліції автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та не зафіксовано факт керування ним транспортним засобом. Зокрема суддею не враховано відсутність доказів про порушення водієм Правил дорожнього руху (не пристебнутий ремінь безпеки). 
Крім того захисник вказує, що працівник поліції звертаючись до водія, не чітко назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, не попередив про здійснення відеофіксації технічними засобами, та безпідставно запропонували пройти огляд на стан алкогольнго сп`яніння, що свідчить про незаконність та упередженість дій працівника поліції. На доданному до матеріалів справи відеозаписі не міститься жодної інформації, яка б підтверджувала факт роз`яснення ОСОБА_1 прав та ообов`язків в повному обсязі.
Зокрема звернув увагу на те, що працівнику поліції було відомо, що водій є військовослужбовцем, проте поліцейський продовжив вчиняти дії, які суперечать ст. 266-1 КУпАП.
Також апелянт вказує, що запропонувавши ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і у медичному закладі працівник поліції не повідомив у якому саме медичному закладі може бути проведено огляд на стан сп`яніння. При цьому освідування проводила невстановлена особа в поліцейській формі, оскільки даний поліцейський вступереч вимогам ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» не представився особі, з якою проводив освідування. Жодних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 не було, ті ознаки,на які вказував працівник поліції - почервоніння обличчя та тремтіння пальців рук не відображено на відеозаписі, а запах алкоголю з порожнини рота неможливо перевірити та пересвідчитись через відеофіксацію.
Крім того, захисник просить суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді, посилаючись на те, що постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року була вручена захиснику 12.01.2026. 
З метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, права на апеляційне оскарження, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, враховуючи, що особою, яка подала апеляційну скаргу строк на апеляційне оскарження постанови судді пропущено з поважних причин, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_1 та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року, оскільки у матеріалах справи відсутні дані, що спростовували б наведені у клопотанні обставини.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник Бондар Р. І. підтримав подану апеляційну скаргу, просить задовольнити на підставі викладених у ній доводів.
Заслушавши пояснення захисника, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Відповідно до вимог статей 245, 280, 256 КУпАП одним із завдань провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи. Необхідно також встановити, чи вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для справи. Наявним у матеріалах справи доказам, суд повинен дати належну оцінку.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, приписами частини першої статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`янінн.
Згідно приписів ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами. Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного сп`яніння і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Вказані положення Кодексу повністю кореспондуються з положеннями Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
У відповідності до п.6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 №1103, водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
За приписами пункту 1 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів проводиться поліцейським лише за наявності у водіїв ознак алкогольного сп`яніння, в той час, як пунктом 12 цього розділу передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
При цьому згідно п.3 Розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Перевіркою матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 встановлено, що суддя суду першої інстанції розглянув справу у відповідності до вимог статей 245, 252, 280 КУпАП, всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчинення правопорушення та прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.
Так, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та такою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №435363 від 27.08.2025, складеним стосовно  ОСОБА_1 , у якому зазначено, що останній керував транспортним засобом перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується роздруківкою результатів тесту із застосуванням приладу Drager, результат 0,77 ‰ проміле; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАН №5580892 від 27.08.2025; відеозаписом з камери поліцейського, на якому зафіксована вказана подія, що підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді.
Усім зазначеним доказам суд першої інстанції надав належну оцінку та правильно визнав винним ОСОБА_1 у порушенні пункту 2.9 а) ПДР та вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги щодо неповноти дослідження обставин справи не ґрунтуються на матеріалах справи, із яких вбачається, що усі обставини справи суддею були досліджені всебічно, повно і об`єктивно, висновки судді ґрунтуються як на матеріалах справи, так і на вимогах закону.
Апеляційний суд дослідив відеозапис з бодікамери поліцейського та вирішив, що суддя суду першої інстанції надав обґрунтовані висновки наявним у матеріалах справи доказам. Відеозапис з бодікамери поліцейського є належним та допустимим доказом, якому суддею надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами, які доводать вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, із наявного в матеріалах справи відеозапису нагрудної камери працівника поліції вбачається згода  ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Drager на місці зупинки, результат огляду становить 0,77 ‰ проміле. Із вказаним результатом  ОСОБА_1 спочатку не погодився, проте, у подальшому, відмовляючись (на пропозицію інспектора поліції) від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у лікаря - нарколога у медичному закладі,  ОСОБА_1 вказав, що погоджується із результатом алкотестера, їхати до лікаря не буде. У ході бесіди водій повідомив інспектору про те, що він вживав вчора близько двох літрів пива, є військовослужбовцем та наразі перебуває у відпустці. Працівником поліції було роз`яснено водієві ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст 130 КУпАП та про розгляд справи у суді. 
Крім того працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про фіксацію події за допомогою технічного приладу - нагрудної бодікамери працівника поліції, що зафіксовано на відеозаписі.
З даних відеозапису не вбачається факту заперечень ОСОБА_1 , що він не керував автомобілем, або його автомобіль не зупинявся працівниками поліції і він опинився на блок посту як пішохід. 
Всупереч доводам апеляційної скарги, суддя навів достатньо аргументів, які свідчать про надання належної правової оцінки щодо факту керування ОСОБА_1 автомобілем та зупинки його транспортного засобу працівниками поліції.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що працівниками поліції водієві не називалася підстава зупинки транспортного засобу, а тому всі наступні дії працівників поліції не відповідають вимогам ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», та всі подальші письмові докази слід визнати недопустимими, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки з відеозапису вбачається, що причиною зупинки було порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, що підтверджується постановю про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАН №5580892 від 27.08.2025 на ОСОБА_1 за ч. 5 ст.121КУпАП. 
Доказів оскарження водієм або його захисником вказаної постанови матеріали справи не містять. Відтак безпідставним є твердження апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху.
Зокрема причина зупинки транспортного засобу працівниками поліції не впливає на обставини, які складають об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1статті 130 КУпАП, та не можуть свідчити про безпідставність складання протоколу про адміністративне правопорушення за вказаною статтею.
Хибними є твердження апеляційної скарги щодо необхідності застосування положень ст. 266-1 КУпАП, оскільки на місці зупинки був присутній представник військової служби правопорядку у Збройних Силах України, та працівниками поліції було з`ясовано, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який перебуває у відпустці.
Порушень вимог закону при складенні протоколу про адміністративне правопорушення та під час розгляду справи місцевим судом, які можуть бути підставою для скасування постанови судді, апеляційний суд не вбачає.
Так, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали по документуванню адміністративного правопорушення складено відповідно до вимог статті 256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Особа відносно якої було складено протокол про адміністративне правопорушення підписала його, будь - яких заперечень у ньому не вказала. Згідно протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить його підпис в протоколі про адміністративне правопорушення.
При цьому будь - яких зауважень особа, відносно якої складено протокол, щодо некерування ним транспортним засобом, не порушення правил дорожнього руху, обставин правопорушення вказаних у протоколі, не зазначив в останньому.
Протокол про адміністративне правопорушення не містить будь-яких пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з приводу незгоди з його змістом, з результатом приладу Drager, як і не містить жодних заяв, зауважень чи скарг при оформленні протоколу чи після його оформлення. Будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови судді суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.
Частиною 2 статті 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до пункту 11 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Уповноважені підрозділи органів Національної поліції наділені владними управлінськими функціями, та вжиття відповідних заходів, а тому оскарження їх дій та прийнятих ними рішень носить публічно-правовий характер та має розглядатись адміністративним судом в порядку визначеному КАС України.
Переглядом справи не встановлено порушень працівниками поліції Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції. Усі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень, протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Дії поліцейських жодним чином не призвели до звуження чи обмеження конвенційних та/або конституційних прав водія чи його основоположних свобод, не обмежили його в можливостях ефективно використати свої права, та не ставить під сумнів походження доказів, їх надійність та достовірність.
Будь-яких порушень при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, які б стали підставою для скасування постанови судді апеляційним судом не встановлено.
Реалізувавши своє право керувати автомобілем, ОСОБА_1 тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Отже, його вина у порушенні п. 2.9 а) Правил дорожнього руху, за обставин, викладених у постанові судді, всупереч доводів апеляційної скарги, підтверджується наявними у справі доказами зазначеними вище.
Апеляційний суд вважає, що суддею суду першої інстанції належним чином були досліджені докази, що містяться у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, яким суддя надав належну правову оцінку, з такою оцінкою доказів погоджується і суд апеляційної інстанції.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді викладені у постанові і були б підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП повністю відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними у справі доказами. Зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, та в своїй сукупності підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п. 2.9 а) Правил дорожнього руху.
З огляду на вищевикладене, суддя дійшов обґрунтованого висновку про порушення ОСОБА_1 п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, що знайшло своє підтвердження і під час апеляційного перегляду справи.
Суддя суду першої інстанції згідно з вимогами ст.ст.245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно з`ясував обставини вчиненого правопорушення і прийняв постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судді суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Апеляційний суд враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону та повністю доводять вину водія ОСОБА_1 у порушенні п. 2.9. а) Правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст 130 КУпАП.
Застосування принципу «поза розумним сумнівом» у даній справі є доречним, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутній будь - який розумний сумнів у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Встановлені обставини справи повністю доводять вину водія   ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що йому інкримінується.
Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів поданої апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ним п. 2.9 а) Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованою та такою, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що повністю підтверджують обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та постанові судді.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони також не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.
Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянтів із прийнятою суддею постановою та свідчать про намір ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, проте висновків судді вони не спростовують.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою.
Підстави для її скасування та закриття провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, про що заявляються вимоги в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_1 поновити пропущений строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану захисником Бондарем Романом Ігоровичем, залишити без задоволення.
Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя  Л. Д. Поливач