Номер провадження 2/754/2294/26
Справа №754/9614/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

07 квітня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі: 
головуючого судді  Скрипки О.І.
при секретарі   Моторенко К.О., 
за участю 
представника позивача Ворон С.В., 
представника відповідачів  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.04.2014 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії», яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема й в частині визначення виконавця послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення. 05.08.2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «АК «Київводоканал», в подальшому перейменованим у ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньо будинкових систем). Повідомленням визначено, що фізична особа, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, дана відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. 31.05.2021 року на офіційному веб- сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ " Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/ або централізованого водовідведення у зв`язку з чим з 01.07.2021 року вказаний договір вважається укладеним.
Відповідачі є споживачами послуг з централізованого водопостачання та централізованого відовідведення за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних відмов від отримання послуг від них не надходило. 
Як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачами зобов`язань із своєчасної оплати спожитих послуг за період з 01.01.2017 року по 30.04.2025 року з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення утворилась заборгованість в розмірі 78 785,85 грн., що складається з: 76 956,09 грн. - заборгованість з оплати за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 37,03 грн. - заборгованість зі сплати внеску на обслуговування вузлів комерційного обліку; 1792,73 грн. - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування. Також, з урахуванням положень ст.625 ЦК України нараховано 7930,44 грн. - 3 % проценти річних та 40 895,17 грн. - інфляційних втрат
Посилаючись на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку вищевказану суму заборгованості, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн. 
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.06.2025 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23.07.2025 року витребувано з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про власника/власників об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а також довідку, витяг або інший документ на квартиру.
15.07.2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву. У даному відзиві відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що через протиправну поведінку відповідача ОСОБА_3 , який є її братом, з 2005 року вона у квартирі не проживає, у 2004 році створила свою власну сім`ю та перестала бути членом сім`ї наймача квартири. Зі своєю родиною вона проживає в іншій квартирі, де своєчасно та відповідально здійснює оплату комунальних послуги. 
Відповідач стверджує, що оскільки вона не проживає у вищевказаній квартирі, то не є споживачем житлово-комунальних послуг, а тому підстави для стягнення з неї заборгованості відсутні. У квартирі проживає відповідач ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною та донькою, а тому саме вони зобов`язані оплачувати послуги як безпосередні споживачі.
Заперечуючи проти позову, відповідач заявила і про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а також заперечила проти солідарного стягнення, також вказавши, що вона та її син відповідач ОСОБА_6 у квартирі понад 20 років не проживають, а 03.07.2025 року її знято з зареєстрованого місця проживання, відтак, вона не має жодного відношення до спірної квартири.
Посилаючись на викладені обставини, відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог, а також стягнути з позивача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Разом із вказаним відзивом 15.07.2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_5 на позовну заяву. У даному відзиві, який за своєю аргументацією є тотожним відзиву відповідача ОСОБА_2 , відповідач заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що він народився у 2006 році і за вказаною адресою ніколи не проживав і комунальними послугами не користувався, на час утворення заборгованості був неповнолітнім, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а також стягнути з позивача на його користь судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Крім того, відповідачем зроблено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. 
29.07.2025 року до суду надійшла відповідь представника позивача Ворон С.В. на відзив. У даній відповіді представник позивача зазначає про те, що жодних заяв від відповідачів щодо їх непроживання у квартирі до позивача не надходило. Також, представник позивача вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено в зв`язку із встановленням карантину у період з 12.03.2020 року по 01.07.2023 року, а також введенням воєнного стану.
Посилаючись на викладене, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги повністю.

30.12.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 щодо строків позовної давності.
30.12.2025 року до суду надійшло клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про закриття провадження у справі в частині вимог до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 за відсутністю предмету спору.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 07.04.2026 року у задоволенні клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про закриття провадження у справі в частині вимог до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 за відсутністю предмету спору відмовлено.
07.04.2026 року представником відповідачів ОСОБА_1 подано додаткові пояснення щодо дії ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» в часі, в яких вона посилається на те, що у позивача немає правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 через відсутність укладеного договору. Крім того, відповідачі не вживали жодних дій щодо приєднання до публічного договору позивача через відсутність такої необхідності у зв`язку із не проживанням та не споживанням послуг позивача за вищевказаною адресою. 
Посилаючись на викладене, представник відповідачів просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні представник позивача Ворон С.В. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористались.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом, 5 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія "Київводоканал", що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Відповідно до пункту 1.1. договору позивач взяв на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньо будинкових систем), а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених Договором.
Згідно з пунктом 3.1. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київоводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення. Договір вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з Товариством.
Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг. 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Виходячи з визначеннями, наданим у пунктах 2, 6, 13 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) може бути індивідуальний або колективний.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги централізованого водопостачання, централізованого водовідведення.
Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Статтею 9 цього Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Згідно із ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (втратили чинність 01 травня 2022 року), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Пунктом 30 Правил передбачено що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися ними. При цьому наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем надаються житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно листа КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-7992 від 27.08.2025 року а також Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 08.05.2025 року, вказана квартира на праві власності не зареєстрована.
За даними Реєстру територіальної громади м.Києва від 18.06.2025 року, у квартирі були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , а також неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім того, згідно з частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).
Згідно з частиною четвертою вказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.
Аналіз наведених положень закону вказує на те, що надавач послуг має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника чи наймача квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку.
Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжпіврічного інтервалу.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 78-80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вищезазначені докази підтверджують, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 на час утворення заборгованості та подання даного позову до суду були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим позивач як надавач послуг в силу приписів частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг від них.
Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення усієї заборгованості за вказаною квартирою до тих осіб, відомості про яких були наявні у позивача, що не позбавляє в подальшому відповідача, який виконав зобов`язання зі сплати коштів за отримані послуги, права стягнути ці кошти з інших мешканців житла, які несуть солідарну відповідальність.
Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.
Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.
Оскільки протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації повідомлення та договору відповідач про свою відмову укласти договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення у письмовому вигляді не направив, він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача щодо укладення договору, а відтак можна дійти висновку про наявність договірних відносин між сторонами.
Таким чином, відповідачі у період часу з 1 січня 2017 року по 30 квітня 2025 року були споживачами послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки після розміщення їх виконавцем 05 серпня 2014 року у засобі масової інформації повідомлення про публічний договір (оферту) та тексту договору про надання таких комунальних послуг в установленому законом порядку не заявили відмову від надання зазначених послуг, а також протягом спірного періоду фактично користувались послугами, які надавалися позивачем.
При цьому, судом відхиляються заперечення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , викладені у відзивах, в яких зазначено про те, що відповідач ОСОБА_2 з 2005 року не проживає у спірній квартирі, а відповідач ОСОБА_6 з часу народження та реєстрації у квартирі з 2006 року також не проживав у квартирі, а тому відсутні підстави для стягнення з них заборгованості.
Зазначені твердження слід відхилити, оскільки пунктом 6 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що за умови документального підтвердження, споживач має право на неоплату вартості комунальних послугу разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) на період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб.
Відповідно до п. п. 11 п. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Відповідачами не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не користувались послугами з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за вказаний період з дозволу відповідних органів виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялись, з заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, однак послуги не оплачували наряду з іншими відповідачами. 
Отже, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не здійснили будь-яких дій для реалізації права на звільнення від оплати комунальних послуг чи зменшення розміру плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, а відтак відсутні законні підстави для їх звільнення чи такого зменшення і в судовому порядку. Надання документів про тимчасове проживання безпосередньо до суду під час розгляду справи підстав для звільнення від сплати заборгованості за надані послуги не дає.
При цьому суд зауважує, що і надані в якості доказів проживання копії квитанції про сплату комунальних послуг від імені відповідача ОСОБА_5 за іншими адресами не є належними доказами як факту постійного непроживання у квартирі, так і факту неспоживання послуг, що надаються позивачем. Жодних належних та допустимих доказів, в тому числі і договорів оренди, актів, складених житлово-комунальними органами як за місцем реєстрації, так і за місцем можливого проживання для встановлення дійсного місця проживання відповідачами не надано. Крім того, відповідачі не визнавались такими, що втратили право проживання у вказаній квартирі через не проживання у ній понад встановлений 6-ти місячний строк. Посилання на події 2004-2005 років щодо конфліктної ситуації з відповідачем ОСОБА_3 також не дає підстав для відмови у позові та звільнення відповідачів від сплати заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості свідчить про її виникнення з січня 2017 року. Зняття відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з реєстрації у спірній квартирі з липня 2025 року та реєстрація за іншою адресою з жовтня 2025 року не звільняє їх від обов`язку сплати заборгованості, що утворилась за попередній період.
Так, як вбачається з довідки про заборгованість, що обліковується за період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 , загальна сума заборгованості становить 78 785,85 грн., яка складається з:
- 76 956,09 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення; 
- 37,03 грн. - внески за обслуговування вузла комерційного обліку;
- 1792,73 грн. - заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування.
Крім того, з урахуванням положень ст.625 ЦК України позивачем нараховано 7930,44 грн. - 3 % проценти річних та 40 895,17 грн. - інфляційних втрат. При цьому позивачем при здійсненні вказаного розрахунку було також враховано положення постанови Кабінету Міністрів України №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року, відповідно до якої з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Так, із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем не здійснювались нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат починаючи з лютого 2022 року по грудень 2023 року включно.
Також, вищевказані надані позивачем докази відповідають критеріям належності, допустимості та стосуються предмету доказування у даній справі.
Таким чином, судом встановлено, що доказів на підтвердження сплати наявної заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять. Будь-яких доказів, що відповідачі не отримували житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять. Також, у справі відсутні будь-які докази того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 звертались до ПАТ «АТ «Київводоканал» із клопотанням про припинення надання послуг із централізованого постачання холодної води та водовідведення через їх не проживання у квартирі, а також із скаргами щодо ненадання чи неякісне надання цих послуг у період з січня 2017 року по квітень 2025 року.
Відтак, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за спожиті з 01 січня 2017 року по квітень 2025 року житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 78 785,85 грн., а також 3 % річних у розмірі 7930,44 грн. та 40 895,17 грн. - інфляційних втрат.
При цьому суд враховує, що відповідач ОСОБА_6 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, пред`являючи вимогу про солідарне стягнення з відповідача ОСОБА_5 заборгованості за період з 01.01.2017 року по 30.04.2025 року, позивач залишив поза увагою той факт, що відповідач ОСОБА_6 досяг повноліття лише ІНФОРМАЦІЯ_2 , що унеможливлює стягнення з нього заборгованості, як з користувача квартирою, до вказаної дати.

Відповідно до ст. 32 ЦК України, крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).
Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника.
Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону.
При цьому, згідно з п. 99.2 ст. 99 Податкового Кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).
Таким чином, оскільки в період з січня 2017 року по 27.10.2024 року відповідач ОСОБА_2 був неповнолітнім, як наслідок не набув повної цивільної дієздатності, суд не вбачає правових підстав для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за вказаний період, а також нарахованих на вказану заборгованість інфляційних втрат та трьох процентів річних, оскільки грошові зобов`язання відповідача за період до 27.10.2024 року повинні були виконуватись законними представниками (батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття ним цивільної дієздатності в повному обсязі.
З урахуванням наведеного заборгованість за період з 27.10.2024 року по 30.04.2025 року, а також нараховані інфляційні втрати та 3 % річних підлягають стягненню в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в загальному розмірі 1483,45 грн. Заборгованість за попередній період підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку. 
Також, під час розгляду справи відповідачами зроблено заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.
Зазначена заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Так, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.01.2017 року по 30.04.2025 року. Із даними вимогами позивач звернувся до суду 17.06.2025 року.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Отже, з урахуванням вказаних норм в рамках позовної давності позивач ПрАТ «АК «Київводоканал» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення, обов`язок сплати якої настав з 02 квітня 2017 року.
Крім того, згідно вимог ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачами з січня 2017 року жодного разу погашення заборгованості не здійснювалось, тобто переривання строку позовної давності не відбувалось. 
Відтак, наявні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, передбачених ст.267 ЦК України, до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2017 року по 02.04.2017 року в сумі 1 993,50 грн., а також до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму, в розмірі 483,30 грн. та 2 597,57 грн. відповідно, а всього 5 074,37 грн., і в цій частині позовних вимог належить відмовити. Щодо решти позовних вимог підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 02.04.2017 року по 27.10.2024 року в розмірі 73 809,16 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку в розмірі 37,03 грн.; заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 1 507,61 грн., а також 3 % річних у розмірі 7 442,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 38 257,49 грн., а всього 121 050,64 грн.
Також, необхідно стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 27.10.2024 року по 30.04.2025 року в розмірі 1 153,43 грн., заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 285,12 грн., а також 3 % річних у розмірі 4,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 40,11 грн., а всього 1483,45 грн.В решті позовних вимог належить відмовити за пропуском строку позовної давності. Інші доводи представника відповідачів на висновки суду не вливають і підстав для відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 у повному обсязі не дають.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн., пропорційно до задоволених вимог, а саме з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 945,44 грн. з кожного, а також витрати за отримання відомостей з державного реєстру речових прав в сумі 41,00 грн. в розмірі по 12,80 грн. з кожного, з відповідача ОСОБА_5 належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,80 грн. та витрати за отримання відомостей з державного реєстру речових прав в розмірі 0,12 грн.
Що ж стосується стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд прийшов до наступного.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, представником відповідачів зроблено заяву про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі по 5000,00 грн. відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 
01.07.2025 року між АО «Феміда» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № 34-О про надання правової допомоги.
Згідно додаткової угоди № 1 до вказаного договору та акту № 1, сторонами погоджено, що відповідачу ОСОБА_2 надано правову допомогу: консультація, роз`яснення та погодження правової позиції по захисту прав клієнта у судовій справі № 754/9614/25 - ціна за 1 год./послугу 1000,00 грн. за 1 год., кількість годин/послуг 1, вартість 1000,00 грн.; підготовка відзиву у судовій справі № 754/9614/25, ціна за 1 год./послугу 2000,00 грн., кількість годин/послуг 1, вартість 2000,00 грн. Загальна вартість послуг 3000,00 грн., яка сплачена відповідачем ОСОБА_2 згідно платіжної інструкції від 03.07.2025 року.
Також, до клопотання про закриття провадження у справі, представником відповідачів надано копію Додаткової угоди № 2 та копію акту № 2 від 16.10.2025 року, згідно яких відповідачу було надано послуги з представництва інтересів у суді в судовому засіданні 16.10.2025 року у справі 754/9614/25 загальною вартістю 1000,00 грн.
Натомість, з платіжної інструкції від 26.11.2025 року вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 за договором № 34-О від 01.07.2025 року було сплачено 2000,00 грн., хоча докази обґрунтування цієї суми відсутні.
Таким чином, суд вважає, що наявними доказами підтверджуються витрати відповідача ОСОБА_2 на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.
Також, 01.07.2025 року між АО «Феміда» та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір № 35-О про надання правової допомоги.
Згідно додаткової угоди № 1 до вказаного договору та акту № 1, сторонами погоджено, що відповідачу ОСОБА_5 надано правову допомогу: консультація, роз`яснення та погодження правової позиції по захисту прав клієнта у судовій справі № 754/9614/25 - ціна за 1 год./послугу 1000,00 грн. за 1 год., кількість годин/послуг 1, вартість 1000,00 грн.; підготовка відзиву у судовій справі № 754/9614/25, ціна за 1 год./послугу 2000,00 грн., кількість годин/послуг 1, вартість 2000,00 грн. Загальна вартість послуг 3000,00 грн., яка сплачена відповідачем ОСОБА_5 згідно платіжної інструкції від 03.07.2025 року.
Також, до клопотання про закриття провадження у справі, представником відповідачів надано копію Додаткової угоди № 2 та копію акту № 2 від 16.10.2025 року, згідно яких відповідачу було надано послуги з представництва інтересів у суді в судовому засіданні 16.10.2025 року у справі 754/9614/25 загальною вартістю 1000,00 грн.
Натомість, докази сплати відповідачем вказаної суми відсутні, а в якості підтвердження оплати вказаної суми представником відповідача повторно надано платіжне доручення про оплату послуг від 03.07.2025 року.
Таким чином, суд вважає, що наявними доказами підтверджуються витрати відповідача ОСОБА_5 на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Також, судом не приймаються до уваги акти № 3 від 09.02.2026 року до вказаних договорів, згідно яких відповідачам кожному надана правова допомога з представництва інтересів клієнта в суді в судовому засіданні 09.02.2026 року, оскільки судове засідання в цей день не проводилось. Крім того, відсутні докази сплати вказаної суми відповідачами. 
Таким чином, з урахуванням пропорційності вимог, в задоволенні яких відмовлено, з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 належить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 200,40 грн.
Також, з урахуванням пропорційності вимог, в задоволенні яких відмовлено, з позивача на користь відповідача ОСОБА_5 належить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2967,00 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. ст. ст. 525, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 162, 179 Житлового кодексу України, суд, -
В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) заборгованість за період з 02.04.2017 року по 27.10.2024 року за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в розмірі 73 809,16 грн., внески за обслуговування вузла комерційного обліку в розмірі 37,03 грн.; заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 1 507,61 грн., а також 3 % річних у розмірі 7 442,35 грн. та інфляційні втрати у розмірі 38 257,49 грн., а всього 121016,51 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 27.10.2024 року по 30.04.2025 року в розмірі 1 153,43 грн., заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування в розмірі 285,12 грн., а також 3 % річних у розмірі 4,79 грн. та інфляційні втрати у розмірі 40,11 грн., а всього 1483,45 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 945,44 грн., а також витрати за отримання відомостей з державного реєстру речових прав в розмірі 12,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомо, на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 945,44 грн., а також витрати за отримання відомостей з державного реєстру речових прав в розмірі 12,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 945,44 грн., а також витрати за отримання відомостей з державного реєстру речових прав в розмірі 12,80 грн.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8,80 грн., а також витрати за отримання відомостей з державного реєстру речових прав в розмірі 0,12 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати на правову допомогу в розмірі 200,40 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-А, код ЄДРПОУ 03327664) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , судові витрати на правову допомогу в розмірі 2967 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено та підписано 10 квітня 2026 року.

Суддя: