Справа № 706/1137/25 
2/706/81/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року м. Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області у складі: 
головуючої судді Школьної А.В.,
за участю секретаря судового засідання Самсоненко А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Христинівка Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» через свого представника – Дідуха Євгена Олександровича звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладено Договір № 4579343 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит в розмірі 29 900 грн наданий відповідачу на строк 360 днів: з 21 квітня 2024 року по 16 квітня 2025 року, зі сплатою процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк – 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) у розмірі 2,5 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього, як результат, застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % в день. Грошові кошти перераховані товариством на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку ОСОБА_2 вказала особисто під час укладання договору. 
Позивач стверджує, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_2 виконало та надало їй кредит у розмірі 29 900 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ « Універсал Банк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором у неї перед товариством виникла заборгованість.
25 листопада 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу №25/11/2024, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські Фінансові Операції» за плату належні йому права грошової вимоги до ОСОБА_2 .
Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.11.2024 №25/11/2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором №4579343 від 21 квітня 2024 року на загальну суму 208 552,560 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 29 900 грн, заборгованість за процентами 163 702,50 грн, заборгованість за штрафними санкціями – 14 950 грн.
Після набуття права вимоги до відповідача ТОВ «Українські Фінансові Операції» донарахувало ОСОБА_2 проценти за користування кредитом у межах строку кредитування за 141 день у розмірі 105 397,50 грн.
Таким чином, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 299 000 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 29 900 грн; заборгованості за процентами, що нараховані первинним кредитодавцем – 163 702,50 грн; заборгованості за процентами, що нараховані позивачем – 105 397,50 грн.
Також позивач просить суд зобов`язати орган (особу), що здійснюватимуть примусове виконання судового рішення, в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України нараховувати інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦПК України, починаючи із дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості, та стягнути ці кошти із ОСОБА_2 на користь позивача. 
Крім того, товариство просить стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються із 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 10 000 грн витрат на правничу допомогу. 
Ухвалою судді Христинівського районного суду Черкаської області від 13.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, за клопотанням представника позивача витребувано докази, що містять банківську таємницю.
28.08.2025 представник відповідача – адвокат Бабенко Ю.В. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву, в якій проти позовних вимог заперечує, вважає їх необґрунтованими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому вони не підлягають до задоволення. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що відповідач не укладала Договір №4579343 про надання коштів на умовах споживчого кредиту із ТОВ «Лінеура Україна», не акцептувала оферту товариства, матеріали справи не містять доказів перерахування ТОВ «Лінеура Україна» на банківську картку відповідача кредитних коштів за договором №4579343.
Більше того, на момент укладення договору відповідач мала інше прізвище та відповідні нові документи, що посвідчують особу. Із 16.12.2023 дійсне прізвище відповідачки було та є ОСОБА_1 , а із 08.01.2024 відповідач отримала ID картку на нове прізвище, копію якої представник відповідача долучила до заяви по суті справи. У розділі «Реквізити та підписи сторін» Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, документом, що посвідчує особу вказаний закордонний паспорт № НОМЕР_2 , виданий 7129, 2019-03-28. Відповідачка за відсутності нагальної необхідності закордонний паспорт на нове прізвище не отримувала, із вказаного приводу до міграційної служби не зверталася, а виходячи із норм чинного законодавства через місяць після зміни прізвища (після 16.01.2024) її закордонний паспорт став недійсним.Тобто, ТОВ «Лінеура Україна» при укладенні договору №4579343 допустило недбалість зі своєї сторони, не перевіривши актуальність документів, що посвідчують особу. 
Представник відповідача також зауважує, що одноразові ідентифікатори в паспорті споживчого кредиту та кредитному договорі є різними, а відповідач не має та не використовує номери мобільних телефонів зазначені позивачем в позовній заяві та долученому до позову кредитному договорі. Відтак, матеріали справи не містять доказів укладення між первісним кредитором та відповідачем кредитного договору. 
Стверджуючи про недопустимість як доказу листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» за вих № 20241219-1351 від 19.12.2024, представник відповідача наполягає на відсутності доказів перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 29 900 грн.
Крім іншого, представник відповідача зауважує, що умови укладеного між сторонами договору (п. 1.4.1), якими передбачено встановлення денної процентної ставки на рівні 2,50 %, обмежують права споживача порівняно із правами, встановленими Законом України «Про споживче кредитування», а тому у порядку ч. 5 ст.12 вказаного Закону є нікчемними, оскільки максимальний розмір денної процентної ставки, починаючи із 24.12.2023 не може перевищувати 1 %.
Представник відповідача також заперечує нарахування відповідачу штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлена пряма заборона на їх нарахування в період дії воєнного стану.
Заявлений розмір адвокатських витрат, на переконання відповідача та її представника, не підлягає задоволенню у зв`язку із не співмірністю витрат складності справи. Позов є типовим для фінансових компаній, не потребує жодного додаткового аналізу, позивач регулярно подає десятками таких самих однотипних позовів, в яких змінює лише персональні дані боржників та номери договорів, свідченням чого є допущені представником позивача недогляди у позовній заяві. 
29.08.2025 представник позивача Лисенко Д.В. подав відповідь на відзив, в якій наполягає на правомірності заявлених вимог, стверджує, що на їх підтвердження позивач надав належні та допустимі докази, у той час як відповідач, заперечуючи проти позову, доказів, які б спростовували вимоги товариства, не надає.
Представник позивача, покликаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, презумпцію правомірності правочину, вказує на дійсність укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою правочину. 
На підтвердження правомірності визначення денної процентної ставки на рівні 2,5 % представник позивача надав суду лист Національного банку України від 19.02.2024 14-
0004/12907 із роз`ясненнями щодо застосування окремих вимог Закону №3498-ІХ.
18.09.2025 до Христинівського районного суду Черкаської області надійшли датовані 03.09.2025 заперечення відповідача на відповідь на відзив. У даній заяві по суті справи представник відповідача додатково зазначає про відсутність доказів укладення кредитного договору із її клієнткою, оскільки на час укладення правочину дійсне прізвище відповідача було ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , що свідчить про непроходження нею повної ідентифікації. За фактом вчинення шахрайських дій щодо ОСОБА_1 її адвокат звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Нараховані відповідачу проценти у розмірі 269 100 грн в дев`ять разів перевищують договір позики, є явно завищені, несправедливі, становлять надмірний тягав для споживача та є джерелом отримання надмірних прибутків для кредитора. Наданий суду представником позивача лист НБУ із роз`ясненнями, на переконання представника відповідача, не має юридичної сили, не є нормативно – правовим актом та не підлягає врахуванню судом при ухваленні рішення у справі. Представник стверджу про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки позивач навів лише формулу та не надав власного розрахунку цих сум.
Постановленою 28.11.2025 Христинівським районним судом Черкаської області ухвалою уточнено анкетні дані відповідача у даній справі, постановлено вважати правильним прізвищем, ім`ям та по батькові відповідача ОСОБА_1 таздійснено перехід розгляду справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 із спрощеного позовного провадження із викликом сторін до загального позовного провадження, у зв`язку із чим замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 
05.01.2026 закрито підготовче провадження, та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.02.2026.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, 05.02.2026 через систему «Електронний суд» подав клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Бабенко Ю.В. у судове засідання 05.02.2026 не з`явилися, належним чином сповіщені про місце, дату та час його проведення, причини неявки суду не повідомили. 
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, а тому прийняте рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі поданих сторонами доказів та доказів, витребуваних за клопотанням позивача. 
Оскільки справа розглянута без участі сторін, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. 
Ухвалення та проголошення судового рішення у справі 05.02.2026, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України, відкладено до 12 год 00 хв 13.02.2026.
Дослідивши подані сторонам та витребувані судом докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність – з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і дійшов такого рішення.
21.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 за допомогою ІТС ТОВ «Лінеура Україна», доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток, укладено договір № 4579343 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі по тексту також Договір №4579343, Договір, Кредитний договір, правочин).
Кредитний договір укладений в електронній формі та підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 83929.
Відповідно до п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 29 900 грн строком на 360 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
За умовами п. 1.4 Договору за користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах:
- стандартна процентна ставка – 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п. 1.3 Договору;
- денна процентна ставка – 2,5%.
Згідно з п. 1.6 Договору орієнтована загальна вартість кредиту на дату його укладення за стандартною ставкою складає 299 000 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка (за стандартною процентною ставкою) – 99 923,40% річних.
Кредит надається позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу НОМЕР_3 . Дата надання кредиту 21.04.2024 або 22.04.2024 (п.2.1 Договору).
За змістом п.1.3. Договору строк кредитування становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживачів та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графіком платежів), що є додатком №1 до Договору.
Сторони також дійшли згоди, що клієнт здійснює платежі за Договором у розмірі та строки визначені цим Договором. У разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за цим Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у черговості згідно зі ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування», а саме:
- у першу чергу здійснюються платежі з повернення простроченої суми кредиту та прострочені проценти за користування кредитом (п.4.6.1.);
- у другу чергу сплачується сума кредиту та проценти за користування кредитом (п.4.6.2.);
- у третю чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до Договору (п.4.6.3.).
Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4579343 від 21.04.2024, дата видачі кредиту– 21.04.2024, кількість днів у розрахунковому періоді 30, усього – 360, чиста сума кредиту усього – 299 000 грн, сума кредиту за договором – 29 900 грн, проценти за користування кредитом 269 100 грн, реальна річна процентна ставка 99 923,4 %, загальна вартість кредиту – 299 000 грн. 
Досліджений судом паспорт споживчого кредиту відповідає умовам кредитного договору та підписаний зі сторони позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором 41557.
Факт перерахування первісним кредитором грошових коштів в сумі 29 900 грн на картку позичальника № НОМЕР_1 підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» від 19.12.2024 за № 20241219-1351. 
Належність банківської картки НОМЕР_4 ОСОБА_5 (РНОКПП – НОМЕР_5 ) та зарахування на неї 21.04.2024 о 10:31:11 через платіжну систему грошових коштів в сумі 29 900 грн підтверджено наданим на виконання ухвали суду листом АТ «Універсал Банк» від 04.09.2025 №БТ/Е-12448.
25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, за умовами якого ТОВ «Українські Фінансові Операції» (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту
На підставі акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, після чого, з урахуванням п. 1.2 договору факторингу, від клієнта до фактора перейшли права вимоги заборгованості від боржників і фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.
Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 25.11.2024 до договору факторингу №25/11/2024, ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 4579343 від 21.04.2024 на суму 208 552,50 грн, з яких: 29 900 грн – заборгованість за тілом кредиту, 163 702,50 грн – заборгованість за відсотками, 14 950 грн – заборгованість за пенею, штрафами.
Боржників повідомлено про відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами, про що в матеріалах справи міститься відповідне повідомлення.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частинами 1, 2 статті 640 ЦК України унормовано, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4579343 від 21.04.2024 та паспорт споживчого кредиту укладені у письмовій формі у вигляді електронних документів, створених згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідач ознайомлена із Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Лінеура Україна», Паспортом та Таблицею споживчого кредиту, у яких міститься інформація щодо орієнтовної вартості кредиту, порядку та строків повернення кредиту, розміру та порядку нарахування процентів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.
Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд дійшов висновку про укладення між первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем 21.04.2024 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4579343.
Суд відхиляє твердження відповідача та її представника про неукладення означеного правочину, позаяк у Договорі прізвище позичальника вказано як « ОСОБА_4 », тоді як згідно внесених до актового запису змін вона іменувалася « ОСОБА_3 ». При укладенні 21.04.2024 Договору № 4579343 в електронній формі, відповідач через інформаційно – телекомунікаційну систему ТОВ «Лінеура Україна» ввела персональні дані, зазначила власне прізвище, ім`я та по батькові як ОСОБА_2 , вказала РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання та в якості документа, що посвідчує особу, зазначила реквізити паспорта громадянина України для виїзду за кордон – НОМЕР_2 , що виданий 28.03.2019 органом 7129.
Введення відповідачем прізвища ОСОБА_4 , що відображене у документі, який посвідчує особу - НОМЕР_2 , при збереженні усіх інших персональних даних про особу, не свідчить про укладення кредитного договору із іншою особою та не змінює суті правовідносин, що виникли між сторонами.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, недійсним цей правочин не визнаний.
Щодо заперечень відповідачки та її предастника в частині отримання в кредит грошових коштів в сумі 29 900 грн та не доведення позивачем перерахування їй означених коштів, суд виходить із таких положень законодавства та встановлених обставин даної справи.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості та підставності заперечень проти позову. Саме на сторони покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції у справі.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою устатті 129 Конституції України.
Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами щодо предмета спору, визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.
Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.
Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
За умовами пункту 2.1 Договору, кредит надається позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу НОМЕР_3 .
Для зарахування коштів відповідач вказала реквізити банківської картки за № НОМЕР_1 також у Розділі 10 Кредитного договору. 
21.04.2024 о 10:31:12 первісний кредитор – ТОВ «Лінеура Україна» перерахував кредитні кошти в сумі 29 900 грн на вищевказану банківську картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою фінансової установи ТОВ «ПЕЙТЕК» №20241219-1351 від 19.12.2024 та витребуваною судом у АТ «Універсал Банк» інформацією.
Банк підтвердив, що платіжна картка № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_5 , РНОКПП – НОМЕР_5 , та на неї 21.04.2024 через платіжну систему зараховані 29 900 гривень, а тому суд відхиляє як безпідставні доводи представника відповідача про те, що кредитні кошти товариством її клієнтці не перераховані.
Відповідач та її представник доказів того, що платіжна картка за № НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 суду не надали, тому виходячи із засад змагальності сторін, суд дійшов до переконання про доведення позивачем факту виконання ТОВ «Лінеура Україна» взятих на себе зобов`язань за Договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно зі ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
З аналізу наведених норм та досліджених доказів суд приходить до висновку, що позивач, як новий кредитор, набув право вимоги до відповідача за Кредитним договором №4579343 від 21.04.2024 згідно з умовами укладеного 25.11.2024 Договору факторингу №25/11/2024.
Оскільки доказів повернення відповідачем кредитних коштів в сумі 29 900 грн ні первісному кредитору, ні його правонаступнику матеріали справи не містять, суд вважає позовну вимогу про стягнення тіла кредиту обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом ТОВ «Лінеура Україна» підтверджує, що станом на 25.11.2024 заборгованість відповідача перед первісним кредитором становила 208 552,560 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 29 900 грн, заборгованість за процентами 163 702,50 грн, заборгованість за штрафними санкціями – 14950 грн.
Після набуття права вимоги до відповідача ТОВ «Українські Фінансові Операції» донарахувало ОСОБА_1 проценти за користування кредитом у межах строку кредитування із 26.11.2024 по 15.04.2025, тобто за 141 день, у розмірі 105 397,50 грн.
Отже загальний розмір заборгованості за процентами, який позивач просить стягнути із відповідача становить: 163 702,50 грн + 105 397,50 грн = 269 100 гривень.
Із розрахунку убачається, що проценти за користування кредитом нараховані відповідачу за 360 днів, тобто в межах строку кредитування.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 – не більше 1,5%, а із 20.08.2024 – не більше 1%.
Тоді розрахунок заборгованості за процентами в межах строку кредитування із урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» становить:
1) за 21.04.2024: 1 * 747,50 грн (29900*2,5%) = 747,50 грн;
2) за період із 22.04.2024 по 19.08.2024 (120 днів): 120 * 448,50 грн (29900*1,5%) = 53 820 грн;
3) за період із 20.08.2024 по 15.04.2025 (239 днів): 239 * 299 грн (29900*1%) = 71 461 грн.
Загальний розмір процентів за користування упродовж 360 днями кредитними коштами в розмірі 29 900 гривень складає: 747,50 + 53 820 + 71 461 = 126 028,50 грн. У зв`язку із чим позовна вимога про стягнення процентів підлягає до часткового задоволення.
Дослідивши надані позивачем докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про покладення обов`язку на виконавця даного рішення в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи із дати набрання рішенням законної сили та до моменту виконання рішення.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Даною нормою Закону також установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на положення Цивільного кодексу України, правові підстави для стягнення із відповідача інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України відсутні.
Вирішуючи питання щодо компенсації позивачу витрат, пов`язаних з правовою допомогою, суд виходить із такого.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зроблений висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, укладеного між ТОВ «Українські Фінансові Операції» та адвокатом Дідухом Є.О.; 2) довіреності на ім`я ОСОБА_6 ; 3) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 від 24.03.2017; 4) заявки № 4579343 від 21.04.2025 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024; 5) акту приймання-передачі наданих послуг від 20.07.2025 до договору про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, згідно якого вартість наданих послуг становить 10 000 грн; 6) детального опису робіт №4579343 від 20.07.2025.
Акт прийому – передачі наданих послуг від 20.07.2025 свідчить, що до вартості в 10 000 гривень адвокат Дідух Є.О. включив, у тому числі, складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви, клопотання)(вартість послуги 1640 грн), представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, у тому числі участь в судових засіданнях (вартість послуг 1640 грн). Водночас доказів надання таких послуг адвокатом Дідухом Є.О. суду не надано, справа розглянута без участі представника, про що у поданих заявах клопотав позивач, а заяви по суті справи після відкриття провадження подані представником товариства Лисенком Д.В.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 Вищий суд виснував, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 у справі №756/2114/17 звернув увагу на те, що враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблені висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Дослідивши надані представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу докази, заперечення представника відповідача проти їх розміру, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, часткове задоволення позовних вимог, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг досліджених доказів, зважаючи на те, що ця справа є справою незначної складності, розглянута без участі сторін, наявність узгодженої та усталеної судової практики щодо вирішення спірних правовідносин, суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу до 3 000 грн.
З урахуванням усіх наведених аргументів, що мають значення для вирішення цього правового питання, такий розмір, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим.
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог на суму 155 928,50 грн (126 028,50 грн + 29 900 грн), що становить 52,15%, із відповідача на користь позивача належить стягнути у відшкодування сплаченого судового збору 1 263,28 грн (2422,40 х 52,15%).
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263 – 265, 268, 272 – 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4579343 від 21.04.2024 у розмірі 155 928 (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот двадцять вісім) гривень 50 копійок з яких: 29 900 гривень – заборгованість за тілом кредиту, 126 028,50 грн– заборгованість за процентами. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» судові витрати в розмірі 1 263 (одна тисяча двісті шістдесят три) гривні 28 копійок, понесені позивачем на сплату судового збору, та 3 000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Текст судового рішення складений та проголошений 13 лютого 2026 року.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції», ЄДРПОУ – 40966896, місцезнаходження: вул. Набережно – Корчуватська, 27, приміщення 2, м. Київ, 03045.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя         Альона ШКОЛЬНА