Справа № 129/1355/24
Провадження № 22-ц/801/304/2026
Категорія: 62
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року	Справа № 129/1355/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Міхасішина І.В., Оніщука В.В., 
за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О., 
розглянув (в режимі відеоконференції) у відкритому судовому засіданні справу № 129/1355/24 за позовом ОСОБА_1 до Краснопільської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.10.2025, ухвалене у складі судді Бондар О.В. в приміщенні суду в м. Гайсин, повний текст постанови складено 31.10.2025, - 
в с т а н о в и в :

17.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Краснопільської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, в якому просила визнати за нею право власності на земельні ділянки розміром 2,1531 га, кадастровий номер 0520880900:02:010:0066, та розміром 0,3977 га, кадастровий номер 0520880900:02:012:0072, обидві для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, у порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 2,77 в умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифіката серії ВН 0311993 від 15.07.1997 на ім`я ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку ОСОБА_3 прийняла після смерті ОСОБА_4 відповідно до рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28.02.2023 по справі № 129/2452/21. 
За замовленням ОСОБА_1 у 2023 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та сформовані дві земельні ділянки: розміром 2,1531 га кадастровий номер 0520880900:02:010:0066 та розміром 0,3977 га кадастровий номер 0520880900:02:012:0072. 
Позивач, як спадкоємець першої черги своєї померлої матері набула право на земельну частку (пай) розміром 2,77 умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифіката серії ВН 0311993 від 15.07.1997, вважає, що у зв`язку із виділенням в натурі двох земельних ділянок з присвоєнням їм кадастрового номера сертифікат на право на земельну частку (пай) втратив свою дії, а земельна частка (пай) змінила свій статус шляхом трансформування в дві земельних ділянки, які відповідно до статті 1218 ЦК України входять до складу спадщини, у зв`язку із наведеним просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначені земельні ділянки у порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 .
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.10.2025 відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 14144/25), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позовних вимог; стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1904,84 грн.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що: (1) ОСОБА_4 не могла отримати державні акти на земельні ділянки, так як вона померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до прийняття рішення Гранівської сільської ради від 6.09.2001 20 сесії 2 скликанням; згідно № 1722 в списку значиться ОСОБА_4 , якій передано у власність земельну ділянку загальним розміром 2,55 га, земельна ділянка розміром 2,15 га (з.д № 1) та 0,40 га (з.д. № 2); (2) земельна ділянка (пай) належна спадкодавцю та була виділена в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства із присвоєнням кадастрового номеру, відповідний сертифікат втратив свою дію, а земельна ділянка (пай) поміняли свій статус, шляхом трансформування в земельні ділянки, тому належним способом захисту прав позивача є визнання права власності на спадкові земельні ділянки у зв`язку з неможливістю оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку; (3) оформлення спадкових прав на земельні ділянки шляхом приватизації не буде ефективним способом захисту, так як дані земельні ділянки були утворені шляхом виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), який належав спадкодавцю із земель колективності власності, а саме КСП «Весна»; вони є сформовані в ДЗК з присвоєнням кадастрового номера; (4) судом першої інстанції не розглянуто заяву відповідача про визнання позову, чим порушив вимоги процесуального закону.
12.01.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання (вх № 126/26) Краснопільської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про розгляд справи без участі представника сільської ради. Сільська рада не заперечує проти задоволення позову. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У судовому засіданні ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлялись належним чином про дату, час і місце її розгляду.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України). 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України). 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (мати позивача) /а. с. 5/. 
На аркуші справи 72-84 міститься копія спадкової справи № 106/21 заведеної приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Лавутою Ю.А. 6.07.2021 до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У даній спадковій справі міститься заява від 6.07.2021 ОСОБА_1 про прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України після смерті ОСОБА_3 ..
Відповідно до копії рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28.02.2023 по справі № 129/2452/21 задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 /а. с. 32-33/. Судом встановлено, що відповідно до копії спадкової справи № 106/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем являється ОСОБА_1 ..
Отже, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 2,77 в умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифіката серії ВН 0311993 від 15.07.1997 виданого на ім`я ОСОБА_4 /а. с. 11/, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 4/, спадщину після смерті якої прийняла ОСОБА_3 ..
Відповідно до копії рішення Гранівської сільської ради від 6.09.2001 20 сесії 23 скликанням; згідно № 1722 в списку (додаток до рішення) значиться ОСОБА_4 , якій передано у власність земельну ділянку загальним розміром 2,55 га, а саме : земельну ділянку розміром 2,15 га (з.д № 1) та 0,40 га (з.д. № 2) /а. с. 24-25/.
За замовленням ОСОБА_1 у 2023 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на сформовані дві земельні ділянки: розміром 2,1531 га кадастровий номер 0520880900:02:010:0066 та розміром 0,3977 га кадастровий номер 0520880900:02:012:0072 /а. с. 14-31/.
Відповідно до копії постанови приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Мельник Л.П. від 4.03.2024 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,3977 га, кадастровий номер 0520880900:02:012:0072, цільове призначення якої – ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку площею 2,1521 га, кадастровий номер 0520880900:02:010:0066, цільове призначення якої – ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки документи, що посвідчують право власності на зазначене нерухоме майно відсутні /а. с. 34/. 
На аркуші справи 55, 100 міститься заява Краснопільської сільської ради, в якій сільський голова зазначає, що проти задоволення заяви не заперечує сільська рада. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. 
Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є правильними, однак мотиви з яких суд відмовив у позові зроблені за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Разом з тим стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспорені або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду з позовом за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
З урахуванням викладеного для вирішення спору, який виник на підставі звернення до суду позивача, який вважає порушеними, невизнаними або оспореними свої, зокрема майнові права, суду необхідно встановити наявність у позивача таких прав, факт їх порушення і у зв`язку із зазначеним з`ясувати, чи правильний спосіб захисту свого права обрано позивачем при зверненні до суду.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, Указу Президента України від 8.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК України.
Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 8.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Відповідно до частини першої статті 22 та частини другої статті 23 ЗК України 1990 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.
У справі встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .. 
Відповідно до копії сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ВН № 0311993 від 15.07.1997 ОСОБА_4 на підставі рішення Гайсинської районної державної адміністрації від 24.06.1997 № 245 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» розміром 2,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) /а. с. 11/. Державний акт ОСОБА_4 на право приватної власності не видавався /а. с. 13/.
Відповідно до копії рішення Гранівської сільської ради від 6.09.2001 20 сесії 23 скликанням; згідно № 1722 в списку (додаток до рішення) значиться ОСОБА_4 , якій передано у власність земельну ділянку загальним розміром 2,55 га, а саме : земельну ділянку розміром 2,15 га (з.д № 1) та 0,40 га (з.д. № 2) /а. с. 24-25/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (мати позивача) /а. с. 5/.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 2,77 в умовних кадастрових гектарів відповідно до сертифіката серії ВН 0311993 від 15.07.1997 на ім`я ОСОБА_4 /а. с. 11/, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 /а. с. 4/. 
Згідно з копією рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28.02.2023, яке набрало законної сили, по справі № 129/2452/21 задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 /а. с. 32-33/. Судом встановлено, що відповідно до копії спадкової справи № 106/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем являється ОСОБА_1 ..
Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла її дочка (позивач) ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України /а. с. 70 зворотна сторона, 71/.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 25.11.2021 у справі № 221/5839/18 зазначено, що за змістом статей 22, 23 ЗК України 1990 року особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу № 720/95. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).
У постанові ВС від 10.06.2022 у справі № 750/519/21, у якій позивач просив визнати за ним право на сформовані земельні ділянки, хоча на час відкриття спадщини спадкодавцю належало лише право на земельну частку (пай) вказано, що згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (пункт 1 частини третьої статті 152 ЗК України). ЗК України у редакції, чинній до 1.01.2013 встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Враховуючи, що державні акти на земельні ділянки були виготовлені після смерті спадкодавця, тобто після припинення її цивільної право- і дієздатності, суд дійшов висновку, що такі земельні ділянки на момент відкриття спадщини не входять до її складу. 
У постанові ВС від 14.12.2022 у справі № 692/565/21 зазначено, що посилання позивача на те, що за нею слід визнати право власності на конкретно визначену земельну ділянку, якій присвоєно кадастровий номер, що значиться за спадкодавцем, є передчасними, оскільки спадкодавець за життя не оформив належним чином у встановленому законом порядку право власності на конкретну земельну ділянку, а лише набув майнові права на її отримання, а отже, успадковується це саме право на отримання земельної частки (паю), а не право власності на конкретно визначену земельну ділянку в натурі.
У постанові ВС від 5.07.2023 у справі № 127/6627/22 зазначено, що встановивши, що за життя особа не набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером (в даному випадку виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), як і виготовлення державного акта на спірну ділянку мало місце після смерті спадкодавця, тобто після припинення її цивільної право- і дієздатності), а відтак, згадана земельна ділянка на момент відкриття спадщини не увійшла до її складу, та, відповідно, не могла бути успадкована матір`ю позивача. 
Суд першої інстанції при вирішення спору не врахував зазначені висновки суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах. 
Правильно зазначивши про невірно обраний позивачем спосіб захисту свого права, суд першої інстанції помилково зазначив, що спадкодавцем була розпочата процедура приватизації земельної ділянки, а тому позивач має заявити вимоги про визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю.
Згідно з частиною першою статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Встановивши, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 , а пізніше ОСОБА_1 не набули право власності на земельну чистку (пай) ( ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після її смерті, тобто після припинення її цивільної право- і дієздатності було видано 15.07.1997 сертифікат на право на земельну часту (пай) серії ВН № 0311993 на ім`я ОСОБА_4 на підставі рішення Гайсинської районної державної адміністрації від 24.06.1997 № 245, відповідно до якої ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Весна» розміром 2,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості); державний акт ОСОБА_4 на право приватної власності не видавався; 6.09.2001 прийнято рішення Гранівською сільською радою 20 сесії 23 скликання; згідно № 1722 в списку (додаток до рішення) значиться ОСОБА_4 , якій передано у власність земельну ділянку загальним розміром 2,55 га, а саме земельну ділянку розміром 2,15 га (з.д № 1) та 0,40 га (з.д. № 2)), а відтак, земельні ділянки площею 0,3977 га, кадастровий номер 0520880900:02:012:0072, та площею 2,1521 га, кадастровий номер 0520880900:02:010:0066, які було сформовано за замовленням позивача у 2023 році на момент відкриття спадщини (після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) не увійшли до її складу, та, відповідно, не могли бути успадковані матір`ю позивача ОСОБА_3 , а відтак позов про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на конкретно визначені в натурі земельні ділянки не може бути задоволений.
Позивачем не надано доказів звернення до органу місцевого самоврядуванні, як спадкоємця для оформлення права власності на підставі рішення Гранівської сільської ради від 6.09.2001 20 сесії 23 скликанням; згідно № 1722 в списку (додаток до рішення) значиться ОСОБА_4 , якій передано у власність земельну ділянку загальним розміром 2,55 га, а саме земельну ділянку розміром 2,15 га (з.д № 1) та 0,40 га (з.д. № 2), спадщину після смерті якої прийняла ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої спадщину прийняла позивач. 
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції того факту, що відповідач визнала позовні вимоги з огляду на наступне.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 206 ЦПК України).
Отже, визнання позову відповідачем може бути підставою для задоволення позову за сукупності умов: визнання усіма учасниками справи обставин, що мають значення для вирішення спору та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України; відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин; якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та/або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши водночас обставини справи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться заяви /а. с. 55, 100/ про те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, що не є тотожним визнанню позову, а тому аргументи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними. 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Підсумовуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції зміні шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Враховуючи те, що зміна апеляційними судом рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині не призвела до зміни по суті вирішення позовних вимог, тому підстав для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.10.2025 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.
Поновити дію рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.10.2025.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 23.02.2026.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: І. В. Міхасішин 

В. В. Оніщук