Справа № 161/18855/25 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/260/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації за апеляційною скаргою позивача Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року Приватне акціонерне товариство (далі – ПрАТ) «Провагроінвест» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 листопада 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (далі – ПрАТ «СК «Провідна») та ОСОБА_2 укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/0666630/1402/19. Предметом договору є страхування транспортного засобу марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 .
12 січня 2025 року назву юридичної особи ПрАТ «СК «Провідна» змінено на ПрАТ «Провагроінвест».
Позивач зазначав, що 11 березня 2020 року по просп. Ч. Калини, 36 в м.Львів сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Fox», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та застрахованого автомобіля марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 .
Винуватцем ДТП є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2020 року у справі № 161/4525/20, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок ДТП був пошкоджений застрахований автомобіль марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 .
Враховуючи наявність договору страхування, потерпіла особа звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про факт настання події. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено його огляд, відповідно до якого вартість ремонту склала 41 076 грн 54 коп. 
Згідно з рахунком СТО № 012018 від 31 березня 2020 року вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля склала 41 076 грн 54 грн.
Позивач також вказував, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Fox», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка».
Оскільки винуватцем ДТП визнано ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПрАТ СК «Уніка» (поліс ЕО 132000231), тому ПрАТ «СК «Провідна» звернулося до страхової компанії відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації) і остання за полісом ЕО 132000231 виплатила страхове відшкодування у розмірі 25 264 грн 06 коп. З відповіді на запит щодо роз`яснення суми виплати від ПрАТ СК «Уніка» слідує, що страхове відшкодування у розмірі 25 264 грн 06 коп. було здійснено з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,523 та з вирахуванням франшизи 1 000 грн, передбаченої полісом винуватця.
Позивач вважає, що оскільки розмір його витрат на виплату страхового відшкодування склав 41 076 грн 54 коп., при цьому страховиком відповідача за полісом покрито лише частину шкоди на суму 25 264 грн 06 коп., відтак залишок шкоди підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .
Ураховуючи наведене, ПрАТ «Провагроінвест» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь на відшкодування шкоди в порядку суброгації 15 812 грн 48 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року позов ПрАТ «Провагроінвест» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Провагроінвест» на відшкодування шкоди, завданої ДТП, грошові кошти у розмірі 1 000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач ПрАТ «Провагроінвест», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити повністю, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору понесені у суді першої та апеляційної інстанцій у розмірі 6 056 грн.
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що у ПрАТ «Провагроінвест» на підставі ст. 1194 ЦК України виникло право вимоги до винної особи у розмірі 15 812 грн 48 коп., що становить різницю між фактичними збитками 41 076 грн 54 коп., та страховою виплатою ПрАТ «СК «Уніка» 25 264 грн 06 коп. Останнє було обмежено законом у виплаті страхового відшкодування на користь ПрАТ «Провагроінвест» у повному обсязі завданої майнової шкоди, а тому виплатило страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу та без франшизи, передбаченої полісом. Факт виплати страхового відшкодування страховиком відповідача з урахуванням зносу підтверджується листом ПрАТ СК «Уніка» з документами, згідно з якими страхове відшкодування у розмірі 25 264 грн 06 коп. було здійснено з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,523 та з вирахуванням франшизи 1 000 грн, передбаченої страховим полісом, що відповідає положенням п. 12.1. ст. 12, ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому, у ПрАТ «Провагроінвест» немає підстав для стягнення даної різниці зі страховика відповідача і останній не звільнений від обов`язку відшкодування залишку шкоди, бо це суперечить принципу повного відшкодування шкоди. Крім того, посилання суду на те, що ПрАТ «Провагроінвест» повинно було пред`являти вимоги у судовому порядку до ПрАТ «СК «Уніка», не має правового значення та не ґрунтується на жодній нормі матеріального права. Ані ЦК України, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять положень, які б покладали на потерпілого або страховика за договором майнового страхування обов`язок звернення до суду саме до страховика винної особи як передумову реалізації права вимоги до винної особи. 
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подав.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 12 лютого 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2019 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_2 укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/0666630/1402/19. Предметом договору є страхування транспортного засобу марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 .
12 січня 2025 року змінено назву юридичної особи ПрАТ «СК «Провідна» на ПрАТ «Провагроінвест».
11 березня 2020 року по просп. Ч. Калини, 36 в м. Львів сталася ДТП за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Fox», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та застрахованого автомобіля марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, що призвело до матеріальних збитків.
Винуватцем ДТП є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2020 року у справі № 161/4525/20, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Kia Sportage», д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що 11 березня 2020 року було складено акт огляду транспортного засобу, та отримано рахунок-фактуру № Я-0000327 від 25 березня 2020 року, відповідно до якого вартість ремонту склала 41 076 грн 54 коп. 
На підставі цих документів ПрАТ «СК «Провідна» складено страховий акт № 2300301778 на суму 41 076 грн 54 коп., виплату якої здійснено на рахунок СТО, що підтверджується платіжною інструкцією № 012018 від 31 березня 2020 року.
Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Fox», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка» відповідно до поліса ЕР № 132000231, ліміт за шкоду майну становить 100 000 грн, франшиза – 1 000 грн.
Оскільки винуватцем ДТП визнано ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Уніка», позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу (суброгації).
За полісом ЕО № 132000231 ПрАТ «СК «Уніка» виплатило ПрАТ «Провагроінвест» страхове відшкодування у розмірі 25 264 грн 06 коп., що підтверджується бухгалтерською довідкою № 22-19/1519 від 22 серпня 2025 року.
Як вбачається з відповіді ПрАТ «СК «Уніка» № 00354292 від 28 серпня 2025 року, страхове відшкодування у розмірі 25 264 грн 06 коп. було здійснено з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,523 та з вирахуванням франшизи 1 000 грн, передбаченої полісом винуватця.
Задовольняючи частково позов ПрАТ «Провагроінвест», суд першої інстанції виходив з того, що розмір завданої шкоди та виплаченого страхового відшкодування у розмірі 41 076 грн 54 коп. не перевищує ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Уніка» у 100 000 грн, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, пред`явлених до відповідача, ліміт застрахованої цивільної відповідальності якого є більшим, ніж сплачене та пред`явлене у порядку суброгації страхове відшкодування. Зважаючи на це, суд вважав, що задоволенню підлягають лише вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми встановленої франшизи у розмірі 1 000 грн.
Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 92 Закону України «Про страхування» страховик за договором страхування зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).
Отже, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Відповідно до ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. В таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора, а саме потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Таким чином, за суброгацією відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов`язанні (зміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов`язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.
Отже, суброгація допускається тільки у договорах майнового страхування і правовою підставою її застосування є ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування».
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону № 1961-IV від 01 липня 2004 року) визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №227/2996/16-ц зазначив: «Аналіз ст. 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у ДТП, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.» 
У постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. 
Такі законодавчі обмеження встановлені ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.
У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що виплата позивачу ПрАТ «Провагроінвест» страхового відшкодування страховиком відповідача ПрАТ СК «Уніка» у розмірі 25 264 грн 06 коп. здійснено з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 0,523 та з вирахуванням франшизи у розмірі 1 000 грн, передбаченої полісом винуватця ДТП – відповідача ОСОБА_1 , що відповідає ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У даному випаду ПрАТ СК «Уніка» була обмежена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у виплаті страхового відшкодування на користь позивача у повному обсязі завданої майнової шкоди та мала виплатити страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу та без франшизи, передбаченої полісом, що власне вона і зробила, виплативши позивачу 25 264 грн 06 коп. Різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу становить 15 812 грн 48 коп.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у позивача ПрАТ «Провагроінвест» були відсутні підстави для стягнення вказаної різниці зі страховика відповідача, тому саме відповідач ОСОБА_1 згідно зі ст. 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати у порядку суброгації позивачу залишок шкоди у розмірі 15 812 грн 48 коп.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка становить 15 812 грн 48 коп., що є підставою для скасування ухваленого у цій справі судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ПрАТ «Провагроінвест». Зважаючи на наведене, апеляційна скарга позивача ПрАТ «Провагроінвест» підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд цій справі оскаржуване рішення суду скасовує та ухвалює нове судове рішення, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат. 
У зв`язку із задоволенням позовних вимог ПрАТ «Провагроінвест», на його користь з відповідача ОСОБА_1 належить стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 422 грн 40 коп. та 3 633 грн 60 коп. за подання апеляційної скарги, а всього 6 056 грн судового збору.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» задовольнити.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» на відшкодування шкоди в порядку суброгації 15 812 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дванадцять) гривень 48 (сорок вісім) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Провагроінвест» сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: