справа № 759/7145/25
провадження № 22-ц/824/4240/2026
головуючий у суді І інстанції Шум Л.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншуранс", фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року  ОСОБА_2 звернулась із позовом до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншуранс", фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.09.2024 року, близько 21:30 год., по вул. Кільцева дорога у м. Київ автомобіль DAF FT XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 здійснив зіткнення з автомобілем Аudi А4 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, а власник автомобіля Аudi А4 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 матеріальну шкоду.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 13.11.2024 року у справі N° 759/19016/24 водія ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля DAF FT XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в Акціонерному Товаристві "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ББС ІНШУРАНС" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N° ЕР-217838057, ОСОБА_2 звернулася до Акціонерного Товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ББС ІНШУРАНС" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.
СК «ББС ІНШУРАНС» визнала дану подію страховим випадком і виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі - 52 786,87 грн.
Як вбачається із відповіді на адвокатський запит згідно полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР-217838057 страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану майну особи становить 160 000 гривень, франшиза становить 0 гривень. Також на застрахований по полісу страхування ЕР-217838057 транспортний засіб додатково укладений Договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з лімітом відповідальності 500 000 грн.
Однак, згідно зі статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством.
07.11.2024 року ОСОБА_2 повідомила СК «ББС ІНШУРАНС» про огляд пошкодженого транспортного засобу судовим експертом Холодцовим Д.В з метою визначення розміру матеріального збитку.
Відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем (копія додається), вартість відновлювального ремонту автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП в цінах на дату ДТП становила 163 923,54 грн.
Відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП 02.09.2024 року в цінах на дату ДТП становила 89 263,29 грн.
Позивачка зазначала, що зверталася із заявою про долучення документів від 19.12.2024 року та надсилала Висновок експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження у СК «ББС ІНШУРАНС»
Позивачка зазначала, що із відповіді від НПУ власником автомобіля марки DAF FT XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .
27.02.2025 року представником позивача було подано адвокатський запит до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на що було отримано відповіді, які підтверджують факт перебування водія ОСОБА_3 і Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в трудових відносинах на посаді водія автотранспортних засобів і що в день ДТП знаходився в службовому відряджені в межах виконання своїх трудових обов`язків.
Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується роботодавцем.
Як вбачається із відповіді на адвокатський запит згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-217838057 страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану майну особи становить 160 000 гривень, франшиза становить 0 гривень.
Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217838057 за шкоду заподіяну майну становить 160 000 грн.
Відповідно до Висновку експерта N922686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем , вартість відновлювального ремонту автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП в цінах на дату ДТП становила 163 923,54 гри.
Відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП 02.09.2024 року в цінах на дату ДТП становила 89 263,29 грн.
СК «ББС ІНШУРАНС» визнала дану подію страховим випадком і виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі - 52 786,87 грн.
Враховуючи зазначене «СК «ББС ІНШУРАНС» має здійснити доплату страхового відшкодування ОСОБА_2 , як власнику автомобіля Аudi А4 д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 36 476,42 грн.
89 263,29 - 52 786,87 = 36 476,42 гривень.
Відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем (копія додається), вартість відновлювального ремонту автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодженого внаслідок ДТП в цінах на дату ДТП становила 163 923,54 грн.
У зв`язку із наведеним вище позивачка просила суд стягнути з Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "ББ ІНШУРАНС" на її користь 36 476,42 грн, відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодження транспортного засобу; стягнути з Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 на її користь 74 660,25 грн відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодження транспортного засобу; стягнути пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "ББС ІНШУРАНС" та Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 ) на її користь 7 000,00 грн. відшкодування витрат понесених у зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, 1211,20 грн. відшкодування витрат понесених у зв`язку з сплатою судового збору; 18 000 грн. витрати понесені у зв`язку із правовою допомогою.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншуранс", фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП задоволено.
Стягнуто з Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "ББС ІНШУРАНС" на користь ОСОБА_2 36 476,42 грн відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу.
Стягнуто з Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 74 660,25 грн відшкодування матеріальної шкоди пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу;
Стягнуто пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог з Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "ББС ІНШУРАНС" та Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 000 грн відшкодування витрат понесених у зв`язку з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження, тобто по 3 500 грн з кожного.
Стягнуто пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог з Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "ББС ІНШУРАНС" та Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 211,20 грн відшкодування витрат понесених у зв`язку з сплатою судового збору, тобто по 605,60 грн з кожного.
Стягнуто пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог з Акціонерного Товариства "Страхова Компанія "ББС ІНШУРАНС" та Фізичної особа-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18 000 грн витрати понесені у зв`язку із правовою допомогою, тобто по 9 000 грн з кожного.
Не погоджуючись із указаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук О.М. звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що потерпіла особа має право здійснити самостійну оцінку пошкодженого майна тільки у випадку, якщо страховик не здійснив огляд пошкодженого автомобіля. Натомість відповідачем 1 було вчинено всі необхідні дії, направлені на огляд автомобіля та здійснення оцінки вартості відновлювального ремонту, результатом якого став звіт № 173901 від 14.10.2024 р., заперечень щодо якого позивач не висловлював, проте Святошинським районним судом м. Києва зазначена обставина проігнорована та не оцінена.
Зазначає, що Святошинський районний суд м. Києва не надав оцінку тому факту, що відповідно до п. 7.38 Методики транспортний засіб «Аudi» А4- номерний знак  НОМЕР_2 формально не підпадає під умови п. 7.38 Методики, оскільки на моментДТП є молодшим 7 років та не мав пошкодження, яке було заподіяно до ДТП, яке згідно з п.п. «г» п. 7.39 Методики може бути підставою для застосування коефіцієнта фізичного зносу. Страховик у своєму розрахунку послався, зокрема, на зазначений факт як на підставу для застосування коефіцієнта фізичного зносу. Зі свого боку не будь-яке пошкодження транспортного засобу до ДТП є підставою для застосування коефіцієнта фізичного зносу, а тільки таке, що не підпадає підвизначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до п. 1.6 розділу І Методики.
Вважає, що страхове відшкодування має бути виплачено позивачу саме за рахунок коштів відповідача 1 в межах суми страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи яка складає 160 000 грн, визначеного полісом № ЕР-217838057 від 15.11.2023 р. на підставі звіту № 173901 від 14.10.2024 р. про оцінку автомобіля, складеного суб`єктом оціночної діяльності    ОСОБА_6 . З урахуванням висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, беручи до уваги розмір страхового відшкодування визначеного полісом №ЕР-217838057 від 15.11.2023 р„ що складає 160 000 грн, логічним та обґрунтованим могло б бути стягнення з відповідача 2 різниці між вартістю відновлювального ремонту та лімітом страхового відшкодування 163 923,54 грн - 160 000 грн = 3 923,54 грн.
Звертає увагу, що як вбачається з матеріалів справи, докази отримання відповідачем 2 повідомлення про повторний огляд автомобіля відсутні.
Наголошує, що Висновок експерта № 22686 від 13.12.2025 р. варто розцінювати як недопустимий доказ, оскільки сама експертиза проведена з численними порушеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мінюсту та ФДМ України від 24.11.2003 № 142/5/2092.
Посилається на порушення норм процесуального права та вказує, що відповідачем 1 було заявлено клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, а відповідачем 2 було заявлено клопотання про розгляд справи за участю сторін з їх повідомленням та викликом.
Натомість жодного з цих клопотань задоволено не було, що свідчить про недотримання Святошинським районним судом принципів змагальності та рівності сторін та права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції про захист прав людини, яка гарантує право на справедливий суд для всіх, хто вирішує питання своїх цивільних прав та обов`язків або звинувачується у вчиненні кримінального правопорушення. Це включає право на відкритий розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом.
Вказує, що в межах розгляду судової справи проведення судової автотоварознавчої експертизи не проводилось, а висновок експерта наданий позивачем проводився в загальному порядку до відкриття провадження у справі, що виключає наявність підстав для включення таких витрат до складу судових витрат по справі, а заявлений розмір судових витрат на адвоката є явно завищеним та необґрунтованим та мав бути суттєво зменшеним судом першої інстанції.
3 лютого 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Мелех Д.О., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що експертиза може проводитися до звернення особи до суду з відповідним позовом, однак, вона повинна стосуватися безпосередньо обставин, явищ, речей тощо, які безпосередньо стануть предметом судового дослідження.
Щодо аргументів відповідача 2, що обґрунтованим могло б бути стягнення з нього різниці між вартістю відновлювального ремонту та лімітом страхового відшкодування 163 923,54 грн - 160 000 грн = 3 923,54 грн, то зазначає, що страхова компанія відшкодує вартість збитків, оцінену експертним за мінусом фізичного зносу, втрати товарної вартості та франшизи. Тому у страхової компанії не виникає обов`язку відшкодування цих коштів.
У судовому засіданні представник  ОСОБА_2 - адвокат Юхман Я.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адреси, що підтверджується звітом про доставку поштової кореспонденції суду та рекомендованим повідомленням.
9 березня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчук О.М. про відкладення розгляду справи.
В обґрунтування клопотання вказує, що в електронному кабінеті представника апелянта відсутній відзив на апеляційну скаргу зі сторони позивача та відповідача 1, тому просить відкласти розгляд справи та внести до електронного кабінету всі матеріали справи.
Розглянувши відповідне клопотання колегія апеляційного суду не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на таке.
Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та його представник Ковальчук О.М. повідомлявся Київським апеляційним судом належним чином про призначення розгляду справи на 10 березня 2026 року, що підтверджено судовою повісткою направленою 10 лютого 2026 року. Отже, сторона відповідача була повідомлена про дату засідання за місяць до засідання, тобто завчасно.
Доводи про відкладення розгляду справи у зв`язку із відсутністю в електронному кабінеті адвоката відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається із матеріалів справи, стороною позивача направлявся відзив на апеляційну скаргу на поштову адресу відповідача (а.с.177-178).
Відтак, наведені причини не можуть бути визнані поважними.
Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи апеляційний суд виходить із тих обставин, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Стороною заявника не указані причини, які унеможливлюють вирішення спору за його відсутності.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, що не з`явились.
У частинах першій-третій статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається із апеляційної скарги, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року оскаржується лише в частині задоволених вимог до ОСОБА_1 , а саме в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 74 660,25 грн, а тому рішення в іншій частині, а саме в частині задоволених вимог до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ББС Іншуранс"апеляційним судом не переглядається.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що позивачу на праві власності належить автомобіль Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду міста Києва від 13.11.2024 року у справі N° 759/19016/24 водія ОСОБА_3 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Судом встановлено, що в зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля DAF FT XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в Акціонерному Товаристві "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ББС ІНШУРАНС" згідно полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів N° ЕР-217838057, ОСОБА_2 звернулася до Акціонерного Товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ББС ІНШУРАНС" з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.
Судом встановлено, що СК «ББС ІНШУРАНС» визнала дану подію страховим випадком і виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі - 52786,87 грн.
Судом встановлено, що із відповіді на адвокатський запит згідно полісу ОСЦПВВНТЗ ЕР-217838057 страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану майну особи становить 160 000,00 гривень, франшиза становить 0 гривень. Також на застрахований по полісу страхування ЕР-217838057 транспортний засіб додатково укладений Договір добровільного страхування цивільно правової відповідальності власника наземного транспортного засобу з лімітом відповідальності 500 000,00грн.
Однак, згідно зі статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством.
Судом встановлено, що 07.11.2024 року ОСОБА_2 повідомила СК «ББС ІНШУРАНС» про огляд пошкодженого транспортного засобу судовим експертом Холодцовим Д.В з метою визначення розміру матеріального збитку.
Судом встановлено, що відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем (копія додається), вартість відновлювального ремонту автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП в цінах на дату ДТП становила 163 923,54 грн.
Судом встановлено, що відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП 02.09.2024 року в цінах на дату ДТП становила 89 263,29 грн.
Судом встановлено, що із відповіді від НПУ власником автомобіля марки DAF FT XF 105.460 д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що 27.02.2025 року представником позивача було подано адвокатський запит до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на що було отримано відповіді, які підтверджують факт перебування водія ОСОБА_3 і Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в трудових відносинах на посаді водія автотранспортних засобів і що в день ДТП знаходився в службовому відряджені в межах виконання своїх трудових обов`язків.
Як вбачається із відповіді на адвокатський запит згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-217838057 страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану майну особи становить 160000,00 гривень, франшиза становить 0 гривень.
Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217838057 за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції було правильно встановлено, що з відповідача 1 на користь позивача підлягала сума недоплаченого страхового відшкодування у наступному розмірі 36 476,42 грн., 89 263,29 - 52 786,87 = 36 476,42 гривень, оскільки розмір страхового відшкодування не покриває усіх збитків завданих позивачеві винуватцем ДТП - відповідачем 2. Таким чином, суд вважав, що з відповідача 2 підлягає стягненню різниця між повним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 74 660,25 гривні.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Відповідно до ст. 6 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодуванні належним відповідачем буде страховик (19 січня 2022 року Верховний Суд ; складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамка: справи № 350/1376/19, провадження № 61-10016св20 (ЄДРСРУ № 102892264).
Згідно зі статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія відшкодовує витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мінюсту та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення збитків з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості.
Отже, страхова компанія відшкодує вартість збитків, оцінену експертним шляхом за мінусом фізичного зносу, втрати товарної вартості та франшизи.
Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальник принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення е завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Згідно зі ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі N° 6- 691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Отже, страхова компанія відшкодує вартість збитків, оцінену експертним шляхом за мінусом фізичного зносу, втрати товарної вартості та франшизи.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Згідно статті 1187 Цивільного кодексу України «Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Згідно статті 1192 Цивільного кодексу України «Способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого» - 3 урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до частин 1,2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі N95 87/1080/16-4 (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від ЗО жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20).
Враховуючи вищезазначене у завдавача шкоди виник обов`язок відшкодувати різницю вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу і вартості відновлювального ремонту транспортного засобу без зносу деталей.
Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується роботодавцем.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 06.03.2023 року у справі 559/961/17-ц, від 23 березня 2020 року у справі №373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі №534/872/16-ц.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мінюсту та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення збитків з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).
Як вбачається із відповіді на адвокатський запит згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-217838057 страхова сума на одного потерпілого за шкоду завдану майну особи становить 160000,00 гривень, франшиза становить 0 гривень.
Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217838057 за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн.
Відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем , вартість відновлювального ремонту автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП в цінах на дату ДТП становила 163 923,54 грн.
Відповідно до Висновку експерта №22686 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 13.12.2024 року судовим експертом Холодцовим Дмитром Валентиновичем вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Аudi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок ДТП 02.09.2024 року в цінах на дату ДТП становила 89 263,29 грн.
СК «ББС ІНШУРАНС» визнала дану подію страховим випадком і виплатила ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі - 52 786,87 грн.
Враховуючи те, що «СК «ББС ІНШУРАНС» мало здійснити доплату страхового відшкодування ОСОБА_2 , як власнику автомобіля Аudi А4 д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 36 476,42 грн., 89 263,29 - 52 786,87 = 36 476,42 гривень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати ОСОБА_2 завдану його працівником ОСОБА_3 шкоду в розмірі 74 660,25 гривні.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для залучення експерта.
Колегія суддів звертає увагу, що Законом не заборонено потерпілим для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти.
Залучення судового експерта з метою визначення розміру відшкодування завданої шкоди транспортного засобу позивача, не суперечить вимогам закону.
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.14 розділу IV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 (далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
Чинна редакція ЦПК України, зокрема, в частині викладення статті 106 цього кодексу визначає можливість складання експертного висновку за зверненням учасника справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Частина 3 вказаної статті встановлює, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Тобто, експертиза може проводитися до звернення особи до суду з відповідним позовом, однак, вона повинна стосуватися безпосередньо обставин, явищ, речей тощо, які безпосередньо стануть предметом судового дослідження.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17, провадження № 61-12580ск19, від 15 червня 2022 року у справі № 462/3625/15-ц, провадження № 61-3226св21.
Більше того позивач звернувся до суду із Висновком експерта №226286 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження в якому зазначено, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта відповідно до ст. 384 ККУ, та що такий виготовлений для подальшого подання до суду.
Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що обґрунтованим могло б бути стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлювального ремонту та лімітом страхового відшкодування 163 923,54 грн - 160 000 грн = 3 923,54 грн з урахуванням наступного.
Так, згідно зі статтею 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування ...» встановлено, що страхова компанія не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу.
Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Мінюсту та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення збитків з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості.
Пунктом 1.6 цієї Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості відновленого після пошкодження автомобіля порівняно з ринковою вартістю подібного не пошкодженого автомобіля. За змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля та величини втрати товарної вартості. Величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених.
Отже, страхова компанія відшкодує вартість збитків, оцінену експертним шляхом за мінусом фізичного зносу, втрати товарної вартості та франшизи. 
Тому у страхової компанії не виникає обов`язку відшкодування цих коштів.
Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхового відшкодування для повної компенсації шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням повинен сплатити винний у ДТП водій. Ця різниця пов`язана із заміною зношених деталей на нові чи їх відновленням та компенсацією втрати товарної вартості транспортного засобу.
А тому позовні вимоги позивача, щодо стягнення коштів з відповідача є законні.
Також колегія апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції, який визнав належним саме наданий позивачем експертний висновок, що був проведений на замовлення позивача, яким надано відповідь щодо вартості відновлювального ремонту ізурахуванням коефіцієнта фізичного зносу та вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу. При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що експертне дослідження, проведене на замовлення страхової компанії відповідача, містить висновки лише стосовно розміру вартості відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнта фізичного зносу з ПДВ та без ПДВ. Відтак, саме наданий позивачем доказ щодо розміру шкоди є повним, який не оспорено страховою компанією, та не спростовано завдавачем шкоди.
Як убачається із матеріалів справи, відповідач 1 - страхова компанія заявляла клопотання про призначення в суді першої інстанції експертизи, судом в задоволенні клопотання було відмовлено, що відповідачем 1 не оскаржено. Відповідач 2 - апелянт питання проведення судової експертизи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не ініціював.
Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу неналежної оцінки судом першої інстанції відповідних доказів, є безпідставними.
Щодо аргументів відповідача 2 про безпідставне стягнення на користь позивача витрат пов`язаних у зв`язку із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на проведення експертизи.
Згідно Постанова ВП ВС від 22.11.2023 року №712/4126/22 (14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба