ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/20755/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/20755/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 14.08.2025 року, просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 22 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року та період з 01 січня 2024р. по 25 січня 2024р. включно з врахування коефіцієнта 1,5 до посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" № 391 від 25.04.2023;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 22 лютого 2022 року по 30 квітня 2023 року та період з 01 січня 2024р. по 25 січня 2024р. включно з урахування коефіцієнта 1,5 до посадового окладу та здійснити виплату донарахованих сум;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення за 2021 рік та не розгляду заяви про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області її виплатити в розмірі середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 . 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при розгляді справи суд першої інстанції помилково не врахував, що Курахівську міську територіальну громаду визнано територією можливих бойових дій з 24 лютого 2022 року, і саме з цієї дати посадовий оклад позивача повинен визначатися з урахуванням коефіцієнта 1,5. Крім того, апелянт вказує, що при розгляді справи було встановлено та не оспорюється сторонами факт укладання 19.06.2019р. між адміністрацією (роботодавцем) та профспілковим комітетом головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області колективного договору на 2019 -2021роки. Тобто право позивача на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, визначене законодавством та умовами п. 5.8 колективного договору. Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань надається окремому працівнику на підставі його заяви. Вона не входить до заробітної плати згідно Інструкції зі статистики заробітної плати від 13.01.2004 р. № 5 (далі – Інструкція № 5), хоча й виплачується за рахунок фонду оплати праці установи. При розгляді справи було встановлено, що відповідачем у 2023 році виконувалися умови колдоговору та надавалась позивачу матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, проте допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення за 2021 рік позивач не отримав. Окрім того, заяву позивача про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік відповідачем взагалі протиправно не розглянуто. Отже, протиправні дії відповідача знайшли своє підтвердження при розгляді справи проте, помилково не враховані судом під час прийняття рішення.
Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оплата праці державним службовцям передбачена спеціальним законодавством, та не передбачає будь-яких доплат за роботу з особливими умовами праці. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 р. № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (далі — постанова КМУ від 25 квітня 2023 р. № 391) установлено, зокрема, що на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5. Розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби, суб`єктом призначення) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії (абз. 1 пп. 3 п. 1 постанова КМУ від 25 квітня 2023 р. № 391). Таким чином, для застосування коефіцієнту, який визначено постановою КМУ від 25 квітня 2023 р. № 391 необхідно затвердження посади позивача у відповідному переліку працівників, затвердженому керівником державного органу згідно кошторису, передбаченому на поточний рік. Зважаючи на те, що постанова КМУ від 25 квітня 2023 р. № 391 набрала чинності 28.04.2023, вона не може застосовуватися раніше цієї дати. Тобто, до 28.04.2023 правової норми, що передбачала би застосування 1,5 надбавки за роботу в особливих умовах праці, не існувало, отже, правові підстави для встановлення позивачу підвищення окладу з 24.02.2022 (з дати виникнення можливих бойових дій у м. Курахове) відсутні. Так на виконання Постанови № 391 у вигляді виключення, зважаючи на фактичне знаходження працівників на територіях активних та можливих бойових дій за виробничої необхідності, а також поважних/сімейних та інших обставин наказом Головного управління від 26.05.2023 № 470 (далі – Наказ № 470) затверджено перелік працівників Головного управління, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях активних та можливих бойових дій. Згідно з означеним наказом позивачу було тимчасово погоджено робоче місце на території Курахівської міської територіальної громади за адресою: 85612, Донецька область, м. Курахове, пр-т Запорізький, 42Б. Таким чином, застосування коефіцієнту 1,5 до посадового окладу ОСОБА_1 з 01.05.2023 по 31.12.2023 здійснювалось на підставі затвердженого штатного розпису на 2023 рік та Наказу № 470. В подальшому, враховуючи ускладнення військової ситуації на території області, зокрема та з метою створення безпечних умов та упорядкування роботи працівників Головного управління в період дії воєнного стану, в умовах дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.08.2022 № 679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області» (далі – Розпорядження № 679), наведений вище наказ Головного управління визнано таким, що втратив чинність з 01.01.2024, відповідно до наказу Головного управління від 09.01.2025 № 84 «Про втрату чинності наказу Головного управління від 26.05.2023 № 470», з яким позивач був ознайомлений у встановленому порядку. До того ж, згідно з заявою від 22.01.2024 року, у зв`язку з переїздом з зони активних військових дій за межі Донецької області, позивачу було погоджено робоче місце за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, 3а (територія не входить до переліку населених пунктів відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (далі – Наказ № 309) та наказу Міністерства розвитку громад та територій від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786 (далі – Наказ № 376)). Таким чином, всі надбавки, що були передбачені ОСОБА_1 були виплачені на підставі чинного законодавства, про складові та розмір виплаченої заробітної плати позивач був своєчасно повідомлений, у встановленому порядку. Зокрема, слід звернути увагу, що позивач був обізнаний, що з 01.01.2024 його не включено до Переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії в розумінні постанови КМУ від 25 квітня 2023 р. № 391. Інформація про нарахування заробітної плати та розрахункові листи надаються працівникам Головного управління шляхом електронного надсилання на електронну адресу, вказану працівником при працевлаштуванні та/або через електронну систему Інтегрована комплексна інформаційна система Пенсійного фонду України (наказ Головного управління від 02.11.2022 № 473). Надсилання в електронному вигляді відповідає вимогам ст. 110 КЗпП України і забезпечує виконання обов`язку роботодавця щодо інформування працівника, зокрема відносно позивача. Позивач, виконуючи трудові обов`язки, мав персоналізований доступ до електронної підсистеми «Особистий кабінет працівника» ІКІС ПФУ, яка передбачена для ознайомлення працівників з інформацією щодо нарахування заробітної плати (з можливістю самостійного формування розрахункового листа за будь-який період роботи з повною та достовірною інформацією про нарахування, утримання та виплати), а також з іншими кадровими даними, що дозволяє вважати факт ознайомлення підтвердженим. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону № 889 не має обов`язкового характеру та може надаватися державним службовцям за певних обставин. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Зокрема, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 № 500 «Про затвердження Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» державним службовцям матеріальна допомога може надаватися за результатами індивідуального звернення (особистої заяви працівника), в межах фінансових можливостей державної установи (фонду оплати праці) один раз на рік у порядку, затвердженому керівником державної служби. (п. 2 означеного Порядку). Тобто, надання працівнику матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є дискреційним повноваженням керівника (правом керівника, а не його обов`язком), що прямо передбачено п. 3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 500 від 08.08.2016. Порядок надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам Головного управління (далі – Порядок) затверджено наказом Головного управління від 15.09.2023 № 970 «Про затвердження Порядку надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам». Згідно п. 2 Порядку, працівникам Головного управління матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися один раз на рік на підставі особистої заяви за погодженням начальника структурного підрозділу та заступника начальника Головного управління відповідно до розподілу обов`язків, у розмірі середньомісячної заробітної плати. Позивач впродовж 2024 року (в період своєї роботи в Головному управлінні заяву про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у встановленому порядку до Головного управління не надавав. 17.06.2024 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 9 (сервісний центр) управління обслуговування громадян згідно з ч. 3 ст. 86 Закону № 889, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви від 14.06.2024, тобто у строк, про який ОСОБА_1 просив у заяві, та з дотриманням норм та КЗпП. Оскільки, позивач надав заяву на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань після звільнення (21.05.2025), коли він вже не перебував в трудових відносинах з Головним управлінням, підстави для розгляду такої заяви були відсутні.
Позивачем подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскільки з 24.02.2022 територія м. Курахове відноситься до зони можливих бойових дій, тому підвищений оклад слід застосовувати саме з 24.02.2022 року. Те, що відповідач не включив до переліку працівників, які здійснюють свої повноваження у зоні можливих бойових дій з 01.01.2024 року свідчить про порушення відповідачем Постанови № 391 від 25.04.2023 року. Жодних розрахункових листів про свою заробітну плату за період з 24.02.2022 року по 22.01.2024 року позивач не отримував. З 22.02.2024 року по 22.01.2024 року, під час роботи позивача на території Донецької області усі реєстри були закриті, тому позивач до підсистеми «Особистий кабінет працівника» ІКІС ПФУ не міг зайти, отже відповідач вводить суд в оману. Заяву на вирішення соціально-побутових питань у 2024 році позивач надав через свого керівника сервісного центру № 9 Долгіх Дмитра Анатолійовича. Потім, позивач написав заяву 21.05.2024 року, коли був у трудових відносинах з відповідачем. Аналогічні заяви у 2021 році він писав теж через свого керівника. Відповідні виплати, на переконання позивача, він мав отримати згідно колективного договору, який створив сам відповідач у 2019 році та, який був дійсний і у 2024 році.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №431-О від 07.07.2021 був призначений 13.07.2021 на посаду головного спеціаліста відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр) управління обслуговування громадян з посадовим окладом 5500 грн. на місяць, як переможець конкурсу, з випробувальним терміном 1 місяць, з місцезнаходженням робочого місця за адресою: м. Курахове, вул. Мечнікова, 26а.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану», в умовах дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 серпня 2022 №679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області», наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за №1668/39004, та службових записок керівників структурних підрозділів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, наказано затвердити перелік працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях активних та можливих бойових дій (у вигляді виключення, зважаючи на фактичне знаходження працівників на цих територіях за поважних/сімейних та інших обставин.
Установлено, що наказ застосовується з 01 травня 2023 року.
26.05.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято наказ №470 від 26.05.2023 «Про затвердження переліку працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях активних та можливих бойових дій», до якого внесено ОСОБА_1 – головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 9 (сервісний центр).
У період з 01.05.2023 по 31.12.2023 під час розрахунку заробітної плати позивача, Головне управління застосовувало коефіцієнт 1,5 до посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391. 
Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 17.06.2024р «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 17.06.2024 з посади головного спеціаліста відділу обслуговування громадян №9 (сервісний центр) управління обслуговування громадян за ініціативою державного службовця у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, згідно з ч.3 ст. 86 Закону України від 10.12.2015р.№889-VІІІ «Про державну службу».
Не погоджуючись з позицією пенсійного органу щодо розрахунку його заробітної плати та нерозгляду його заяви про виплату допомоги на вирішення соціально- побутових питань , допомоги на оздоровлення за 2021 рік і допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів зазначає наступне.
Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі – Закон № 889-VIII) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
За змістом ст. 50 Закону № 889-VIII Держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Заробітна плата державного службовця враховує кваліфікацію та досвід, важливість і складність роботи на посаді, ступінь відповідальності, а також результативність, ефективність та якість виконання посадових обов`язків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» (далі — Постанова № 391) установлено, зокрема, що на територіях можливих бойових дій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата припинення можливості бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 1,5.
Згідно п. 3 ч. 1 Постанови № 391, для цілей цієї постанови розташування робочого місця працівника визначається керівником державного органу (керівником державної служби) шляхом затвердження відповідного переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих чи активних бойових дій.
За умовами ч. 4 Постанови № 391, ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується до припинення чи скасування воєнного стану в Україні.
Постанова № 391 опублікована 28.04.2023 року в газеті «Урядовий кур`єр».
Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про те, що обов`язковими умовами для розрахунку посадових окладів, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), з урахуванням коефіцієнта 1,5 є дотримання сукупності наступних умов:
розташування робочого місця працівника на території можливих чи активних бойових дій;
включення робочого місця працівника до переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих чи активних бойових дій.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 та зареєстрованим Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, Курахівська міська територіальна громада з 24.02.2022 року віднесена до території можливих бойових дій.
З 26.05.2023 наказом №470 від 26.05.2023 затверджено перелік працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях активних та можливих бойових дій, до якого внесено ОСОБА_1 – головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 9 (сервісний центр).
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не спростовано сторонами, застосування коефіцієнту 1,5 до посадового окладу ОСОБА_1 з 01.05.2023 по 31.12.2023 здійснювалось у відповідності до наявності сукупності передбачених Постановою № 391 умов, на підставі затвердженого штатного розпису на 2023 рік та Наказу № 470. 
Водночас, колегія суддів враховує, що Постанова № 391 набрала чинності 28.04 2023 року і не містить застережень щодо поширення її дії на період з 24 лютого 2022 року до дати набрання чинності, тобто і її застосування можливе лише після 28.04.2023 року, що свідчить про необгрунтованість доводів позивача в частині вимог за період з 24.02.2022 року по 30.04.2023 року та відсутність законодавчо встановлених підстав для їх задоволення. 
Щодо періоду з 01 січня 2024 року по 25 січня 2024 року, колегія суддів зазначає, що з метою упорядкування роботи працівників Головного управління в період дії воєнного стану, з урахуванням створених безпечних умов для роботи, враховуючи ускладнення військової ситуації на території області та неодноразові попередження працівників, які відмовились від евакуації за межі області в безпечні місця, а також відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану», в умовах дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.08.2022 №679-р «Про проведення обов`язкової евакуації населення Донецької області», наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.01.2024 за №84 «Про втрату чинності наказу Головного управління від 26.05.2023 №470 (в редакції наказу від 21.12.2023 №1487)», визнано таким, що втратив чинність наказ Головного управління від 26.05.2023 №470 «Про затвердження переліку працівників» з 01.01.2024 року. 
Тобто, наказ, яким позивача було внесено до переліку працівників, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на території можливих чи активних бойових дій, втратив чинність з 01.01.2024 року.
Водночас, зважаючи на приписи Постанови № 391, яка передбачає застосування коефіцієнту 1,5 до посадового окладу осіб, які працюють на території можливих бойових дій за наявності відповідного переліку, відповідач, прийнявши наказ про втрату чинності наказу №470 від 26.05.2023, тобто попереднього переліку працівників, які працюють на відповідних територіях був зобов`язаний затвердити новий перелік працівників Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які здійснюють свої повноваження безпосередньо на територіях активних та можливих бойових дій, враховуючи дію воєнного стану та той факт, що його працівники працюють на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Однак, відповідачем, незважаючи на те, що позивач з 01 січня 2024 року працював на тій самій території, яка віднесена до переліку можливих бойових дій, і жодних обставин, що стосуються розрахунку оплати праці в цей час не змінилось, у порівнянні з 31 грудня 2023 року, крім втрати чинності наказу Головного управління від 26.05.2023 №470, не прийнято новий наказ з відповідним переліком працівників відповідно до Постанови № 391, які виконували свої обов`язки на територіях, що визначені Переліком № 309, що призвело до порушення прав позивача в частині розрахунку його заробітної плати.
22.01.2024 року позивачем до ГУ ПФУ в Донецькій області подано заяву про зміну дислокації робочого місця у зв`язку з переїздом до м. Дніпро, яку погоджено та внесено відповідні зміни з дати подання заяви – 22.01.2024 року, тобто у період з 01.01.2024 року по 21.01.2024 року (включно) розмір посадового окладу позивача підлягав розрахунку з урахуванням коефіцієнту 1,5.
Сукупність наведених обставин свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період період з 01 січня 2024року по 21 січня 2024 року включно з врахування коефіцієнта 1,5 до посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" № 391 від 25.04.2023 та зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок та провести виплати.
Водночас позовні вимоги в цій частині за період з 22.01.2024 по 25.01.2024 не підлягають задоволенню, зважаючи на те, що у цей час позивачу було погоджено зміну дислокації його робочого місця у м. Дніпро.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 Закону № 889-VIII державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.
Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 № 500 (далі – Порядок № 500).
За змістом п. 2 Порядку № 500 державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати, на підставі особистої заяви у порядку, затвердженому керівником державної служби.
Згідно ст. 59 цього Закону щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про відпустки» щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів.
Невикористана частина щорічної відпустки повинна бути надана працівникові, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.
У випадку поділу щорічної відпустки на частини допомога для оздоровлення може виплачуватися працівникові один раз при наданні будь-якої з частин щорічної основної відпустки за заявою працівника.
Під час формування фонду оплати праці на відповідний бюджетний рік для кожного працівника передбачається одна допомога для оздоровлення, яка є гарантованою виплатою один раз на рік при наданні щорічної відпустки за відповідний робочий рік.
Грошову допомогу не можна ділити на частини, і вона виплачується один раз на рік однією сумою під час надання будь-якої з частин щорічної відпустки.
Разом із заявою про надання щорічної відпустки працівник подає заяву про надання допомоги на оздоровлення.
Таким чином, обов`язковою умовою для нарахування та виплати матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а також матеріальної допомоги на оздоровлення є подання відповідної заяви працівника.
Як вже було встановлено вище, 17.06.2024 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади згідно з ч. 3 ст. 86 Закону № 889, у зв`язку з переїздом на нове місце проживання, водночас, заяву на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачем датовано 15.07.2025 року, тобто вже після звільнення.
Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 під час роботи в Головному управлінні із заявою про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення за 2021 рік та із заявою про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. (ч. 1 ст. 72 КАС України)
Відповідно до ч. 2 ст. 72 КАС України ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
За змістом ст. 73 належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Водночас, згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Зважаючи на те, що належних допустимих та достовірних доказів, крім слів позивача, подання ним відповідної заяви у період роботи в ГУ ПФУ в Донецькій області матеріали справи не містять, відповідачем та апелянтом таких доказів також не надано, підстави для розгляду заяви особи, яка не перебуває з ним у трудових правовідносинах у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відсутні.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною третьою статті 2 КАС України встановлено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд встановлює правову природу правовідносин сторін на підставі належно доведених сторонами обставин, в результаті чого визначає норму права, що підлягає застосуванню. Такі повноваження суду носять імперативний характер, що означає обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам та визначити релевантну таким норму, яка підлягає застосуванню.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.
Статтею 317 КАС України визначено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, що стосуються розрахунку та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 січня 2024 року по 21 січня 2024 року включно з врахування коефіцієнта 1,5 до посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" № 391 від 25.04.2023 та прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у цій частині. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в іншій частині.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/20755/25 – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/20755/25 – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, що стосуються розрахунку та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 січня 2024 року по 21 січня 2024 року включно та прийняти нове рішення.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 січня 2024 року по 21 січня 2024 року включно з урахуванням коефіцієнта 1,5 до посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану" № 391 від 25.04.2023.
Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період 01 січня 2024 року по 21 січня 2024 року включно з урахування коефіцієнта 1,5 до посадового окладу та здійснити виплату донарахованих сум.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/20755/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак