ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 516/474/23
провадження № 61-12366св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідачі: Міністерство юстиції України, Теплодарська міська рада Одеського району Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Шидерової Наталії Сергіївни та Міністерства юстиції України на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 січня 2024 року, ухвалене в складі судді Под`ячевої І. Д., та постанову Одеського апеляційного суду  від 02 вересня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М.,

ВСТАНОВИВ: 

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області (далі - Теплодарська міська рада) про визнання протиправним та скасування наказу і визнання права власності на нерухоме майно.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що18 травня 2023 року він отримав у приміщенні Теплодарської міської ради вимогу від 04 квітня 2023 року № 10-01-24/387 щодо звільнення земельної ділянки від об`єкта самочинного будівництва. Одночасно йому стало відомо, що 17 березня 2023 року Наказом Міністра юстиції України скасовано реєстрацію за ним права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 317,4 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1 , яка була проведена державним реєстратором Мерзлікіним Д. В.
Вказував на те, що вказаний наказ прийнятий Міністерством юстиції України із порушенням статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно т їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, а саме: сплив двомісячний строк подачі скарги на рішення державного реєстратора, що є підставою для відмови у задоволенні скарги, та неповідомлення Міністерством юстиції України його як заінтересовану особу про подання міською радою скарги та дату розгляду такої скарги Міністерством юстиції України.
Зазначав, що такий спосіб захисту порушеного права як визнання права власності дозволить найбільш ефективно поновити йому порушенні права та законні інтереси.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив судвизнати неправомірним та скасувати наказ Міністра юстиції України Малюськи Дениса від 17 березня 2023 року № 1005/05 «Про задоволення скарги Теплодарської міської ради Одеської області від 11 лютого 2022 року № 07-01-24/195» та визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 317,4 кв. м, що розташована на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 11 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірним і скасовано наказ Міністра юстиції України Малюськи Дениса № 1005/05 від 17 березня 2023 року «Про задоволення скарги Теплодарської міської ради Одеської області від 11 лютого 2022 року № 07-01-24/195».
В іншій частині у задоволенні позовних вимогвідмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що 11 червня 2021 року Теплодарська міська рада звернулася до ОСОБА_1 із розрахунком збитків за користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 та у цьому розрахунку рада послалась на Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2020 року № 20164884851115 про реєстрацію права власності, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 
Теплодарська міська рада під час направлення скарги до Міністерства юстиції України не повідомила повну та достовірну інформацію щодо дати, коли особа (Теплодарська міська рада) дізналася про порушення її прав відповідним рішенням державного реєстратора та подала скаргу за межами строків, встановлених частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про те, що Наказ Міністра юстиції України від 17 березня 2023 року «Про задоволення скарги Теплодарської міської ради Одеської області від 11 лютого 2022 року № 07-01-24/195» прийнятий без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до прийняття наказу із порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та безпідставному скасуванню рішення державного реєстратора від 27 січня 2020 року № 50834112 за межами строків, встановлених законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, щовідновлення державної реєстрації речового права у зв`язку із скасуванням наказу Міністра юстиції України № 1005/05 від 17 березня 2023 року не є підставою для визнання права власності за позивачем, оскільки державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами належність нежитлової будівлі йому і оспорення такого права іншими особами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Шидерова Н. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 щодо визнання права власності на нежитлову будівлю, загальною площею 317,4 кв. м, що розташована на АДРЕСА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, не врахував, що такий спосіб захисту порушеного права як визнання права власності дозволить найбільш ефективно поновити порушені права та законні інтереси.
Відповідно до пункту 17 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, у редакції від 15 квітня 2020 року № 288, у разі скасування судом рішення Мін`юсту про задоволення скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст не пізніше наступного робочого дня з дня надходження судового рішення також забезпечує внесення відповідних відомостей до реєстрів відповідно до закону. 17 червня 2022 року постановою Кабінету Міністрів України № 696 внесені змінидо вказаного Порядку, а саме виключено вищезазначене положення пункту 17 Порядку.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не врахував, що скасування Наказу Міністра юстиції України Дениса Малюськи № 1005/05 від 17 березня 2023 року не може привести до поновлення прав та законних інтересів позивача та бути ефективним щодо усунення наслідків, які є результатом неправомірного рішення державного органу влади.
Суди не врахували, що в рамках цієї справи предметом є не встановлення наявності або відсутності підстав для визнання права власності на теперішній час за ОСОБА_1 , а захист права власності позивача шляхом визнання, як міра поновлення порушеного права від незаконного втручання Міністерства юстиції України у мирне володіння позивачем своїм майном.
Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання права власності, суди не врахували порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підставами касаційного оскарження судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18); відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а саме щодо презумпції достовірності запису у Реєстрі та обов`язку суду вважати його належним доказом права створює правову невизначеність і порушує гарантії ефективного судового захисту.

У жовтні 2025 року представник Міністерства юстиції України подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, щоскаргу Теплодарської міської ради на реєстраційні дії, проведені 27 січня 2020 року державним реєстратором Мерзлікіним Д. В., зареєстровано у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2022 року.Теплодарська міська рада надала до Міністерства юстиції України докази на підтвердження того, коли саме заявник дізнався про прийняття оскаржуваного рішення щодо нежитлової будівлі, а саме з інформації з Державного реєстру прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 297932586 від 04 лютого 2022 року. Також до скарги було додано службову записку від начальника відділу землевпорядкування екології та комунального майна Управління житлово-комунального господарства, землевпорядкування та майна Наталії Горлової, з інформацією про результати обстеження земельних ділянок 27 січня 2022 року на території міста.
У Міністерства юстиції України під час розгляду скарги була відсутня інформація про те, що Теплодарська міська рада зверталася 11 червня 2021 року до ОСОБА_1 . Міністерство юстиції України не мало повноважень таку інформацію встановити самостійно під час розгляду скарги, а тому Міністерством юстиції України було всебічно та у повній мірі з`ясовано обставини справи, що призвели до прийняття Наказу №1005/05 від 17 березня 2023 року, що суди не врахували.
Крім того, позивач у позовній заяві об`єднав два різних за змістом, характером та обставинами способи захисту своїх прав як власника майна. Суди не врахували, що позивач звернувся до суду з непов`язаними між собою позовними вимогами щодо визнання неправомірним та скасування наказу Міністерства юстиції України та визнання права власності на нерухоме майно, предмет та обставини цих позовних вимог є різними, що не дає можливості їх об`єднання в одній позовній заяві.
Суди попередніх інстанцій здійснили втручання у дискреційні повноваження відповідача і перебрали на себе повноваження контролюючого органу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15358/17 (провадження № К/9901/54979/18), від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16 (провадження № К/9901/23055/18) та інші; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування приписів Порядку № 1128; суд не дослідив зібрані у справі докази.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2025 року представник Міністерства юстиції України подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просив відмовити у її задоволенні та залишити судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 06 жовтня 2025 року для розгляду справи визначено такий склад колегії: суддя-доповідач - Коломієць Г. В. та судді, які входять до складу колегії: ОСОБА_2. Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - адвоката Шидерової Н. С., витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року продовжено Міністерству юстиції України строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У жовтні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргоюМіністерства юстиції України.

Розпорядженням заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2025 року, у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_2 , призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Системою автоматизованого розподілу справ (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2025 року) визначено суддю-доповідача - Коломієць Г. В. та суддів, які входять до складу колегії: Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Д. В. від 27 січня 2020 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 317,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення про державну реєстрацію права власності державним реєстратором прийнято на підставі заяви ОСОБА_1 та доданих неї документів, а саме: технічного паспорту № 261/25/20, виданого ФОП ОСОБА_3 , та довідки про резервування у поштовому реєстрі № 07/65001-1227, виданої ОД АТ «Укрпошта» 22 січня 2020 року.

11 лютого 2022 року Теплодарська міська рада звернулася до Міністерства юстиції України зі скаргою на реєстраційні дії, проведені державним реєстратором Мерзлікіним Д. В., а саме безпідставна реєстрація права власності на нежитлову будівлю, оскільки документи, надані ОСОБА_1 , не відповідали вимогам, визначеним у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

21 листопада 2022 року Міністерством юстиції України направлено повідомлення скаржнику - Теплодарській міській раді на електрону адресу про дату засідання щодо розгляду скарги, яке повинне відбутись 07 грудня 2022 року.

21 листопада 2022 року Міністерством юстиції України направлено повідомлення державному реєстратору Мерзлікіну Д. В. на електрону адресу про дату засідання щодо розгляду скарги, яке повинне відбутись 07 грудня 2022 року.

Теплодарську міську раду також було повідомлено телефонограмою про дату розгляду скарги.

Складено акт про неможливість здійснення виклику Мерзлікіна Д. В. телефонограмою на засідання комісії, яке відбудеться 07 грудня 2022 року, оскільки абонент не відповідає на дзвінки.

21 листопада 2022 року було розміщено оголошення на сайті Міністерства юстиції України про «Розгляд скарги Теплодарської міської ради Одеського району Одеської області від 11 лютого 2022 року № 07-01-24/195, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 23 лютого 2022 року за № СК-864-22. Тип об`єкта нерухомого майна: нежитлова будівля. Адреса: Одеська область, місто Теплодар, вулиця Генерала Плієва, будинок 2. Суб`єкт оскарження: державний реєстратор Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікін Денис Володимирович. Заінтересовані сторони: ОСОБА_1 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

Наказом Міністра юстиції України від 17 березня 2023 року № 1005/5 задоволено скаргу Теплодарської міської ради від 11 лютого 2022 року № 07-01-24/195 та скасовано рішення від 27 січня 2020 року № 50834112, прийняте державним реєстратором Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіним Д. В.

18 травня 2023 року ОСОБА_1 особисто отримав у приміщенні Теплодарської міської ради вимогу від 04 квітня 2023 року № 10-01-24/387 щодо звільнення земельної ділянки від об`єкта самочинного будівництва.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 400 ЦПК України встановлено межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Так, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час звернення Теплодарської міської ради зі скаргою) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити:
1) повне найменування (ім`я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім`я) представника скаржника, якщо скарга подається представником;
2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується;
3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника;
4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;
5) відомості про наявність чи відсутність судового спору з порушеного у скарзі питання, що може мати наслідком скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора та/або внесення відомостей до Державного реєстру прав;
6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

До скарги додаються засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника у результаті прийняття рішення державним реєстратором (за наявності), а також якщо скарга подається представником скаржника - довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження такого представника, або копія такого документа, засвідчена в установленому порядку.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Міністерство юстиції України, його територіальні органи залишають скаргу на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав без розгляду по суті, якщо, зокрема, встановлений цим Законом для подання скарги строк сплив до дня її подання.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо, зокрема, закінчився встановлений законом строк подачі скарги.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Розгляд скарг на рішення державного реєстратора відбувається відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет пересилання її за належністю відповідному територіальному органу чи Мін`юсту, а також встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: закінчення встановленого законом строку подачі скарги.

Згідно з пунктом 10 Порядку для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Відсутність заінтересованих осіб під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб.

Матеріали скарги у сфері державної реєстрації надаються заінтересованим особам за їх клопотанням для ознайомлення та/або фотографування. Якщо таке клопотання заявлено під час засідання колегії (крім випадку проведення засідання під час воєнного стану), колегія відкладає розгляд скарги на строк, необхідний для ознайомлення з відповідними матеріалами, але не більш як на одну годину.

Під час воєнного стану заінтересована особа має право заявити клопотання про надіслання їй матеріалів скарги в електронній формі на адресу електронної пошти. Мін`юст чи відповідний територіальний орган забезпечує надіслання таких матеріалів протягом трьох робочих днів після отримання клопотання.

Заінтересовані особи мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Мін`юсту та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

За загальним правилом строк звернення обчислюється з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав (у даному випадку - про рішення державного реєстратора). При цьому «могла» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа могла дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що Теплодарська міська рада дізналась про рішення державного реєстратора не пізніше 11 червня 2021 року, оскільки саме 11 червня 2021 року рада звернулася до ОСОБА_1 із розрахунком збитків за користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (а. с. 17-18, т. 1) та в цьому розрахунку рада послалася на Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2020 року № 20164884851115 про реєстрацію права власності, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Теплодарська міська рада під час направлення скарги до Міністерства юстиції України не повідомила повну та достовірну інформацію щодо дати, коли особа (Теплодарська міська рада) дізналася про порушення її прав відповідним рішення державного реєстратора, та подала скаргу за межами строків встановлених частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю).

Строки, встановленні частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають поновленню, а тому сплив таких строків позбавляє особу права звертатись зі скаргою саме до Міністерства юстиції України як до органу, який може скасувати рішення державного реєстратора.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку наявним у справі доказам та взаємовідносинам сторін, за сукупності яких дійшли обґрунтованого і справедливого висновку про те, що Наказ Міністра юстиції України від 17 березня 2023 року «Про задоволення скарги Теплодарської міської ради Одеської області від 11 лютого 2022 року № 07-01-24/195 прийнятий без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до прийняття наказу із порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та безпідставному скасуванню рішення державного реєстратора від 27 січня 2020 року № 50834112 за межами строків встановлених законом.

Посилання у касаційній скарзі на те, що у Міністерства юстиції України під час розгляду скарги була відсутня інформація про те, що Теплодарська міська рада зверталася 11 червня 2021 року до ОСОБА_1 , не спростовують висновків судів про порушення Теплодарською міською радою строків, встановлених частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 

Щодо позовних вимог про визнання права власності

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 317,4 кв. м, що розташована на АДРЕСА_1 . 

У статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності на підставі статті 392 ЦК України в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19), від 23 червня 2020 року у справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20).

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що позивач на підтвердження прав на нерухоме майно - нежитлову будівлю, загальною площею 317,4 кв. м, що розташоване на АДРЕСА_1 , надав суду копію технічного паспорту на допоміжну (господарську) будівлю.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що технічний паспорт будівлі не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності особи на нерухоме майно, а тому дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами належність йому нежитлової будівлі на праві власності.

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачі не визнають, заперечують або оспорюють право власності позивача на спірне майно.

З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Шидерової Н. С., оскільки доказів того, що спірне нерухоме майно належить ОСОБА_1 на підставі права власності, до суду надано не було.

Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суди дотрималися принципу оцінки доказів, згідно з яким на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи суди аналізують і оцінюють докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційних скарг по суті спору та їх відображення в судових рішеннях (з урахуванням доводів касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційних скарг, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій. 

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Шидерової Наталії Сергіївни та Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 11 січня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:  	Г. В. Коломієць     Д. Д. Луспеник     Ю. В. Черняк