Справа № 727/14321/25 
Провадження № 2/727/110/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді    Гавалешка П.С.,
за участю секретаря    Бринзили Б.В.,
представника позивача   Поляк М.В.,
представника відповідача   Ісопеску К.І.,
представника відповідача   Стрільчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк Марія Володимирівна до Чернівецької обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди,
УСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк Марія Володимирівна звернулися до суду з позовом до Чернівецької обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2024 року Садгірським районним судом м. Чернівці було постановлено вирок, яким визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.270 КК України та виправдано ОСОБА_1 , у зв`язку із не доведеністю в діях складу кримінального правопорушення. У зв`язку із ухваленням щодо нього Садгірським районним судом виправдувального вироку, ОСОБА_1 має право на відшкодування йому сум, що були ним сплачені його захисникам за рахунок коштів державного бюджету.
Вказане право йому гарантується нормою прямої дії ст.56 Конституції України, а також ст.1176 ЦК України та положеннями Закону №266/94-ВР.
Так, сума судових витрат, які виправданий поніс у зв`язку із розглядом справи №726/830/19, становить 254 216 (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті шістнадцять) гривень. Згідно опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, ОСОБА_1 надано послуги у зв`язку з даною справою на 254 214 грн. за 109 год. 30 хв. витраченого часу адвокатом. Його підпис на даному акті, свідчить про те, що клієнт погодив обсяг та вартість наданих йому послуг.
В якості доказів - копії квитанцій до прибуткового касового ордера на загальну суму 254 216 (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті шістнадцять) гривень, що видані у відповідності з Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.
На підставі вищевикладеного просить суд стягнути (повернути) з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 254 216 (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті шістнадцять) гривень в рахунок відшкодування сум, сплачених ним адвокатському об`єднанню «Поляк і партнери» у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у справі №726/830/19.
Ухвалою від 14 листопада 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.
Від представника відповідача Чернівецької обласної прокуратури надійшов до суду відзив, в якому зазначено, що вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Строк звернення до суду з указаною вимогою минув, оскільки ОСОБА_1 Садгірським районним судом м. Чернівці виправдано ще 04.12.2024 року.
Крім того, звертає увагу суду, що позивачем 27.06.2025 року подано до Шевченківського районного суду м. Чернівці позовну заяву до Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області в особі Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Чернівецької окружної прокуратури в особі Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури. Ціна позову становить 2 млн. грн. (справа № 727/7885/25).
Сума у розмірі 254 216 грн за надання послуг адвоката є значно завищеною та не відповідає усталеній судовій практиці, не є співмірною, не відповідає принципу справедливості та не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного просить суд прийняти рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що сторона позивача не погоджується із доводами, викладеними у відзиві відповідача Чернівецької обласної прокуратури та на їх спростування зазначає наступне.
Відповідачем зазначається, що відповідно до п.11 Положення - для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.
На переконання відповідача, строк звернення до суду з указаною вимогою минув, оскільки ОСОБА_1 Садгірським районним судом м. Чернівці виправдано ще 04.12.2024.
Позивач на спростування вказаного доводу відповідача зазначає наступне.
Для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції (п.п.2 п.11 Положення).
Під зазначеним у п.п.2 п.11 Положення повідомленням слід розуміти наступне. За змістом п.6 Положення, громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення.
У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.
Втім, вказане повідомлення, за формою, визначеною Положенням, виправданому не надсилалось, докази зворотного у матеріалах справи – відсутні, відповідачем до суду не надані, оскільки об`єктивно не існують.
Норми Положення встановлюють виправданому шестимісячний строк для звернення до суду, а саме до суду, який розглядав кримінальну справу по першій інстанції, саме після направлення йому повідомлення згідно додатку до Положення.
Так, актуальна редакція Положення є його відповідною редакцією від 03.04.1998 р., яка і передбачала направлення виправданому повідомлення за зразком відповідно Додатку до Положення.
Втім, актуальний КПК України (2012 р.) не передбачає обов`язку суду направити виправданому таке повідомлення.
Наразі, після оголошення вироку, у даному випадку виправдувального, суд лише надсилає виправданому його копію, як це передбачено ч.7 статті 375 КПК України.
Повідомляють суд, що 30 червня 2025 року, адвокатом Поляк М.В., в інтересах ОСОБА_1 було подано до Садгірського районного суду м. Чернівці заяву, у якій просилось стягнути (повернути) з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 254 216 (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті шістнадцять) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування сум, сплаченних ним адвокатському об`єднанню «Поляк і партнери» у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у справі №726/830/19.
Однак, вказана заява була прийнята судом до розгляду в межах справи №726/830/19, яка є кримінальною справою.
Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 13.08.2025 по справі №726/830/19 постановлено - у задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду – відмовити.
Суд першої інстанції, розглядаючи вказану заяву в межах кримінального провадження зазначив, що заява адвоката Поляк М.В. про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, підлягає вирішенню у порядку цивільного, а не кримінального судочинства, а тому, виходячи також і з того, що чинним КПК України не передбачено залишення без розгляду чи повернення такої заяви, що подана особою в кримінальному провадженні, а також закриття провадження по заяві, суд вважає, що у задоволенні заяви адвоката Поляк М.В. слід відмовити.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07.10.2025 постановлено апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поляк М. В., залишити без задоволення, а ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівців від 13 серпня 2025 року, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду - відмовлено, – без змін.
Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано по даній справі щодо заяви представника ОСОБА_3 , - адвоката Поляк М. В. відмовив в його задоволенні, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства.
Таким чином, суд не міг у законом визначений спосіб та на підставі відповідних норм розглянути заяву ОСОБА_1 , внаслідок помилки, що полягала у її розгляді в межах справи №726/830/19, тобто в порядку кримінального судочинства, в той час як така заява повинна була бути розглянута в порядку спеціального закону, яким є Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" або ж у порядку цивільного судочинства, як це зазначено судами.
Судова колегія апеляційного суду звернула увагу апелянта на те, що вищевказана відмова у даному кримінальному провадженні за його заявою не перешкоджає останнім звернутися із вказаною заявою в порядку цивільного судочинства шляхом подачі позовної заяви.
Таким чином, сторона позивача, до звернення до суду із даною позовною заявою намагалась реалізувати безспірний механізм отримання відшкодування відповідно до норм спеціального Закону.
Так, судження відповідача, що позивачем не було дотримано строку за п.11 Положення – не відповідають дійсності, з огляду на те, що п.11 Положення визначає строк звернення саме до суду, що розглядав справу по першій інстанції та протягом 6 місяців з дня отримання повідомлення згідно Додатку до Положення.
Враховуючи те, що вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2024 набрав законної сили 03.01.2025 р., а заява про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду була подана до суду, що розглядав справу по першій інстанції 30 червня 2025 року, то вказаний строк відповідно до п.11 Положення, на який посилається прокурор – стороною позивача пропущено не було, а така справа є розглянутою за правилами кримінального судочинства.
Зазначають, що вказаний строк не є строком позовної давності у розумінні ст.256-258 ЦК України, а є строком протягом якого особа може звернутися до відповідного органу для визначення розміру шкоди, який не впливає на перебіг загальної позовної давності для звернення до суду із позовною заявою.
За таких обставин, для звернення до суду із даним позовом застосовується загальна позовна давність у 3 роки.
В якості підтвердження позовних вимог до суду були надані: копія звіту (акту про надані послуги) від 27 червня 2025 року; копії квитанцій до прибуткового касового ордера на загальну cуму 254 216 грн.; копія договору № 176/19 від 02 вересня 2019 року про надання юридичної (правничої) допомоги; копія договору №102/25 від 16 травня 2025 року про надання юридичної (правничої) допомоги.
Вказані докази у своїй сукупності є належними та достатніми на підтвердження факту оплати ОСОБА_1 послуг своїх захисників у справі №726/830/19.
Зазначають, що правнича допомога ОСОБА_1 надавалась з 01 жовтня 2019 року по 22 травня 2025 року, тобто 5 років, 7 місяців та 22 дні.
Аргументи прокурора щодо нібито завищеного розміру витрат на правову допомогу також є безпідставними та спростовуються прямою нормою Закону №266/94-ВР і численними правовими висновками Верховного Суду. Суми, сплачені позивачем за юридичну допомогу у кримінальному провадженні, є шкодою, а не судовими витратами, у зв`язку з чим вони підлягають відшкодуванню у повному обсязі та не можуть бути зменшені за правилами ЦПК України. Позивач надав належні та допустимі докази понесення таких витрат, які підтверджують їх реальність, необхідність та обґрунтованість.
Таким чином, доводи відповідача не спростовують заявлених позовних вимог і не містять жодних юридичних підстав для відмови у їх задоволенні.
Від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов до суду відзив, в якому зазначено, що Казначейство ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 проти заявлених вимог заперечує в повному обсязі, з огляду на наступне.
Повідомляють, що Казначейством лише здійснюється виконання судових рішень про відшкодування шкоди шляхом стягнення коштів з Державного бюджету України за рахунок коштів відповідної бюджетної програми передбаченої на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 2 Цивільного кодексу України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Казначейство вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу у розмірі 40% розміру місячної мінімальної заробітної плати встановленої на 1 січня поточного року за годину роботи адвоката явно завищеною та неспівмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, а також із загальними принципами справедливості та розумності.
Зазначають, що з моменту, а саме, 04.12.2024, коли громадянина ОСОБА_1 було виправдано, минуло більше шести місяців, у зв`язку з чим вважають, що позивачем пропущено термін звернення із заявою про відшкодування сум, сплачених ним адвокатському об`єднанню «Поляк і партнери» з поданням йому юридичної допомоги у справі №726/830/19 та порушено правила підсудності, тобто позивач повинен звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.
На підставі вищевикладеного просять суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди — відмовити в повному обсязі.
Від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що сторона позивача не погоджується із доводами, викладеними у відзиві відповідача Державна Казначейська служба України та на їх спростування зазначає наступне.
Казначейство неправильно ототожнює зміст та значення позовної давності та строку звернення до органу за п.11 Положення
З системного аналізу вказаної норми очевидним є те, що такий шестимісячний строк не є строком позовної давності, у класичному розумінні ст.256-258 ЦК України, а є строком протягом якого особа може звернутися до відповідного органу для визначення розміру шкоди, який не впливає на перебіг загальної позовної давності для звернення до суду із позовною заявою.
Відповідачем зазначається про порушення правила підсудності, оскільки позивач повинен звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.
Правове питання щодо підсудності у такій категорії справ було вирішено постановою Верховного Суду від 20 серпня 2024 р. по справі №727/9734/23.
Аналізуючи положення статті 14 Закону та висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, доходять висновку, що позивачем вірно був пред`явлений позов до Шевченківського районного суду м. Чернівці - за місцезнаходженням одного з відповідачів – Чернівецька обласна прокуратура, за правилами ч.15 ст.28 ЦПК України, а тому порушення правил підсудності про які зазначає відповідач - відсутні.
У даній справі підлягають застосуванню спеціальні норми Закону, а не ЦПК України, оскільки грошові кошти, стягнення яких є предметом позову – не є судовими витратами згідно положень ЦПК України, а є шкодою, що завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, право на відшкодування якої передбачено ст.1176 ЦПК України та ст.3 Закону.
Законодавець чітко розмежовує вказані поняття, оскільки правова природа сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги передусім полягає у тому, що вони є шкодою.
Таким чином, доводи відповідача не спростовують заявлених позовних вимог і не містять жодних юридичних підстав для відмови у їх задоволенні.
Ухвалою від 12 грудня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника Державної казначейської служби України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 по справі № 727/14321/25 без розгляду у зв`язку із закінченням строків звернення.
Ухвалою від 19 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.
Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували щодо позовних вимог, просили суд відмовити в їх задоволенні.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 04 грудня 2024 року Садгірським районним судом м. Чернівці було постановлено вирок, яким визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.270 КК України та виправдано ОСОБА_1 у зв`язку із не доведеністю в діях складу кримінального правопорушення. 
02 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Поляк і Партнери» укладено договір №176/19 про надання юридичної (правничої) допомоги.
Сума судових витрат на правничу допомогу, яку виправданий поніс у зв`язку із розглядом справи №726/830/19 згідно звіту (акту) про надані послуги становить 254 214 (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять) гривень.
Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 08/19/12 від 05.12.2019 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 12797,20 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 11/20/03 від 03.03.2020 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 32746 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 15/20/03 від 26.03.2020 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 16058,20 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 22/20/07 від 30.07.2020 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 17002,80 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 02/20/02 від 15.11.2020 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 10390,60 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 03/21/12 від 08.12.2021 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 22400 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 11/22/02 від 23.02.2022 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 6283,25 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 09/22/05 від 13.05.2022 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 31416,65 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 02/22/10 від 04.10.2022 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 25133,20 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 08/23/11 від 16.11.2023 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 18313 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 17/24/11 від 06.11.2024 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 28400 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 03/24/06 від 18.06.2024 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 19406,50 грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 13/25/05 від 23.05.2025 АО «Поляк і Партнери» прийняли від ОСОБА_1 кошти у сумі 13866,60 грн.
Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.
За змістом п.4 ч.1 ст.3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 січня 2026 року у справі № 138/1979/22.
В постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №335/4358/21 зазначено, що застосування вказаного вище Закону визначено Положенням і згідно з абзацом третім пункту 10 Положення до сум, які підлягають поверненню на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним у рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції.
Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону.
Аналогічні висновки щодо відшкодування майнової шкоди у розмірі витрат громадянина, сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, провадження № 14-342цс18, у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 333/7311/16-ц, провадження № 61-32057св18.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 303/3973/17 (провадження № 61-12505св19), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21), від 09 червня 2022 року у справі №759/2952/20 (провадження № 61-16694св21), від 08 листопада 2023 року у справі №539/2673/21 (провадження № 61-9750св 23).
При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
За загальним правилом при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21 (провадження № 61-8158св22).
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18, провадження №61-9124св20, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Разом з тим, одночасно Верховний Суд висловив правову позицію, викладену у постанові від 24.04.2024 у справі № 711/1765/22, про те, що передбачені статтею 137 ЦПК України підстави зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не можуть бути застосовані у разі вирішення питання про відшкодування (повернення) на підставі пункту 4 статті 3 Закону.
Подібний висновок також було викладено раніше у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 750/958/20, провадження № 61-12600св21.
Зважаючи на викладене вище, позивач просить суд стягнути 254 216 грн. на свою користь, сума судових витрат, які виправданий ОСОБА_1 поніс у зв`язку із розглядом справи №726/830/19 на правничу допомогу, що підтверджено належними та допустимими доказами, а тому суд вважає за доцільне задовольнити позов частково та стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 254 214 гривень в рахунок відшкодування сум, сплачених ним адвокатському об`єднанню «Поляк і партнери» у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у справі №726/830/19.
Щодо заперечень представника Державної казначейської служби з приводу того, що дана особа є неналежним відповідачем у справі у зв`язку з чим в позові слід відмовити суд зазначає таке.
Питання хто є належним відповідачем у справах, в яких вирішується питання відшкодування шкоди, завданої неправомірними діям органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду, неодноразово були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка сформувала висновок, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. постанови ВПВС від 15грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі №761/3884/18 (пункт 33),від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26),від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт22), від 18 березня 2020 року у справі №553/2759/18 (пункт35)). У пункті 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, провадження № 12-110цс18 вказано, що оскільки грошові суми при відшкодуванні шкоди відшкодовуються за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тому ДКС України (чи її територіальні підрозділи), яка здійснює безспірне списання коштів та Міністерство фінансів України, яке попередньо інформується про виконання рішення суду та повідомляється при недостатності коштів для відшкодування, є належним відповідачем у справі.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №366/2026/18, провадження № 61-2622св21. Отже позивачем вірно залучено до участі в даній справі в якості співвідповідача Державну казначейську службу України, яка здійснює розрахунково-касове обслуговування державного бюджету і в силу закону зобов`язана виконати відповідне рішення.
Крім того, у вказаній вище постанові від 18.10.2023 у справі № 127/1407/22 Верховний суд звернув увагу на те, як саме має бути вирішено такого роду спір, зокрема, про те, що кошти у відшкодування шкоди слід стягувати з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь особи, якій така шкода завдана.
Така ж позиція зазначена у постанові ВП ВС від 19.06.2018 у справі №910/23967/16.
Щодо тверджень представника відповідача Чернівецької обласної прокуратури про порушення правил підсудності, суд зазначає наступне.
Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
У частині четвертій статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (частина четверта статті 28 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі № 489/4481/18 (провадження № 61-6096св19) вказано, що «доводи касаційної скарги про порушення судом правил підсудності, зазначаючи, що позов мав розглядатися Новоодеським районним судом Миколаївської області, який виправдав ОСОБА_1, є безпідставними, так як правила підсудності визначено частиною четвертою статті 28 ЦПК України, згідно з якою підсудність цієї категорії справ визначається також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18)».
У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 759/2707/18 (провадження № 61-14833св19) вказано, що «аргументи касаційної скарги щодо зміни підсудності є безпідставними, оскільки за загальним правилом відповідно до статті 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача. Так, частиною четвертою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача».
Зміст Закону свідчить, що ним не встановлені спеціальні правила про виключну підсудність, зокрема, у статті 14 Закону передбачено право вибору громадянина також звернутись до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, а в частині четвертій статті 28 ЦПК України, яка визначає альтернативну підсудність за вибором позивача, - також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, про що йдеться в постанові Верховного Суду від 20 серпня 2024 року по справі № 727/9734/23.
А тому суд вважає, що у даній справі не порушено правил підсудності, оскільки позивач звернувся до суду за місцезнаходженням відповідача Чернівецької обласної прокуратури.
Щодо посилання відповідачів про порушення строків звернення до суду з даним позовом, то суд зазначає наступне.
Ухвалою суду від 12.12.2025 у задоволенні клопотання представника Державної казначейської служби України про залишення позовної заяви ОСОБА_1 по справі №727/14321/25 без розгляду у зв`язку із закінченням строків звернення відмовлено.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави. (постанова ВС від 03.02.2022 № 758/10335/16-ц).
04.12.2024 року Садгірським районним судом м. Чернівці винесено виправдувальний вирок відносно ОСОБА_1 , позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди 11.11.2025 року, а тому, враховуючи викладене, строк позовної давності не пропущений.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29.
За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Керуючись ст. 2-5, 11-13, 141, 279, 352, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поляк Марія Володимирівна, до Чернівецької обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 254 214 (двісті п`ятдесят чотири тисячі двісті чотирнадцять) гривень в рахунок відшкодування сум, сплачених ним адвокатському об`єднанню «Поляк і партнери» у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги у справі №726/830/19.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя         П.С. Гавалешко