КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №372/5227/25 Головуючий у суді І інстанції: Романенко К.С.
провадження №22-ц/824/7070/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Ахіджанової Олени Юріївни, яка представляє інтереси Департаменту патрульної поліції та за апеляційною скаргою адвоката Ліневич Людмили Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ліневич Л.В. звернулася до Богуславського районного суду Київської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що 16.01.2025 року працівники патрульної поліції Управління патрульної поліції в Миколаївській області НП України склали протокол стосовно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 222587 від 16 січня 2025 за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
17 березня 2025 року розглянувши в судовому засіданні протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 222587 від 16 січня 2025 року Березанський районний суд Миколаївської області у справі № 469/87/25 вирішив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Березанський районний суд Миколаївської області встановив, протиправність у діях працівників патрульної поліції УПП в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та безпідставність складення на ОСОБА_1 протоколу, що призвело до тривалого процесу поновлення порушених прав та завдало позивачу моральних страждань.
Отже, суд встановив в судовому засіданні, зважаючи на факти, належні докази і обставини справи, що обвинувачення позивача як водія у порушенні Правил дорожнього руху та приписів КУпАП були незаконними.
Окрім того, 20.02.2025 року на поштову адресу ОСОБА_1 надійшов лист про результати розгляду звернення та результати службового перевірки по факту порушень працівниками патрульної поліції. Відповідно до вказаного листа, за результатами проведеного службового розслідування до окремих працівників УПП в Миколаївській області ДПП, вжиті заходи дисциплінарного впливу відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України». Тобто, незаконність дій поліцейських встановлено проведеним службовим розслідуванням.
Тобто, Департамент патрульної поліції підтвердив протиправність дій його співробітниками, а також порушення норм чинного законодавства під час складання матеріалів стосовно громадянина ОСОБА_1 .
Звертав увагу суду на факти у підтвердження незаконних дій патрульних поліцейських та явного прояву свавілля при виконанні службових обов`язків, встановлених та досліджених судом у справі № 469/87/25: «Час зупинки транспортного засобу позивача 13.40 год., з причин не виконання вимог дорожньої розмітки, час складення протоколу 17:01:31 год.
Прошу звернути увагу на те що з моменту зупинки транспортного засобу під моїм керуванням та протягом трьох годин мого незаконного затримання та тримання моїх документів поліцейські жодного разу не повідомили про ознаки наркотичного сп`яніння, а вбачили такі ознаки після трьох годин примушування мене до поїздки до «їх ТЦК та СП». Тобто, три години мій стан не викликав підозр на сп`яніння а лише на четвертій годині незаконного затримання у поліцейських виникли підозри на ознаки наркотичного сп`яніння...»
Окрім незаконних дій, щодо утримання водія проти волі і схилення до якихось незрозумілих дій, патрульними поліцейськими вимоги вищевказаної інструкції взагалі не виконувались, про що також вказано в рішенні суду по справі № 469/87/25.
Можливості отримати правничу допомогу патрульні поліцейські не надавали позивачу. Відмовились чекати приїзду адвоката.
Відсутність складу адміністративного правопорушення встановлено судом як через очевидну невідповідність протоколу вимогам чинного законодавства, а також внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, які мають ознаки свавільності, що є підставою для відшкодування моральної шкоди державою.
В свою чергу зазначили, що до повноважень патрульного поліцейського належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставин, які зафіксовані у протоколі.
Виходячи з норм КУпАП та Інструкції саме на уповноважену особу підрозділу поліції під час розгляду матеріалів ДТП покладено обов`язок встановити всі обставини її скоєння, вжити заходів щодо об`єктивного визначення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, скласти відносно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.
Дії патрульного поліцейського зі складання протоколу про адміністративне правопорушення прямо породжують правові наслідки для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.
Протокол відносно ОСОБА_1 дійсно не є рішенням суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо породжує певні негативні обов`язки. Однак, сам по собі він є документом, що породжує певні процесуальні правові наслідки для особи.
Зокрема, ОСОБА_1 набув статусу особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення у справі про адміністративне правопорушення і перебував в цьому статусі від дати складання 16.01.2025 відповідного протоколу до моменту остаточного судового рішення про закриття відносно неї справи про адміністративне правопорушення 17.03.2025.
Цей статус завдав йому моральної шкоди, оскільки особа тривалий час вимушена була захищатись від адміністративного звинувачення, перебуваючи в процесі судового розгляду протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності протягом 3-х місяців, наймаючи адвоката, витрачати на це грошові кошти, перебувати у невизначеному правовому статусі, доводити свою невинність та правоту, вимагати законного розгляду справи судом. Звичний устрій життя позивача було порушено. Постійна нервова напруга у зв`язку з перебуванням його справи в суді не надавала позивачу можливості проживати у звичному для себе темпі протягом усього судового розгляду.
Окрім цього патрульні вилучили посвідчення водія у ОСОБА_1 , в зв`язку з чим він не мав можливості виконувати свої обов`язки на робочому місці. Позивач тяжко переживав незаконне обвинувачення у вчиненні правопорушення, постійно перебував у нервовій напрузі, не міг належним чином виконувати роботу.
Позивач працює в ТОВ «ЕКОНО ЛТД» з березня 2017 року на посаді водія міжнародних перевезень великогабаритним транспортом. Виконує міжнародні рейси. Раніше не притягувався до відповідальності за аналогічні та/або суміжні правопорушення (алкогольне/наркотичне сп`яніння).
Право позивача на керування транспортними засобами було поновлено лише через 3 місяці.
Отже, можна дійти висновку, що обмеження певних прав особи розпочинається саме з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Зауважили, що від цього у позивача взагалі був відсутній заробіток з яких випливали певні побутові труднощі пов`язані із матеріальним забезпеченням сім`ї, сварки вдома з приводу цього, постійна знервованість, відчуття безпорадності та роздратованість. У результаті незаконного складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення позивач втратив кошти заробітної плати за два з половиною місяці. Виписки з кабінету пенсійного фонду про заробітну плату за 2025 рік у формі ОК 5 та ОК 7 підтверджують відсутність заробітної плати у лютому і березні 2025 року, а у квітні в розмірі 50%.
Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, є достатньою підставою для встановлення факту заподіяння моральної шкоди такій особі.
Вважає, що позивач довів наявність елементів складу цивільного правопорушення з якими законодавець пов`язує стягнення збитків.
Вважає, що позивач надав достатньо належних і допустимих, доказів та фактів заподіяння моральної шкоди, зокрема вимушених змін у житті позивача, та наявності вини працівників Департаменту патрульної поліції, а також протиправності їх дій, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю працівників Департаменту патрульної поліції і шкодою.
Оскільки справу про адміністративне правопорушення закрито, позивач має право на відшкодування моральної шкоди.
Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка у подальшому закрито судом за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (реабілітуюча підстава), свідчить про неправомірність дій посадових осіб підрозділу поліції, які ініціювали та здійснили вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Такими діями особі, щодо якої здійснювалося провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності завдана моральна шкода, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що провадження щодо особи здійснювалося незаконно.
Представник позивача також зазначала, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода незаконними рішеннями та свавільними протиправними діями патрульних поліцейських, при здійсненні ними своїх повноважень, тому шкода відшкодовується незалежно від вини цих посадових осіб. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач доводить про протиправність дій працівників поліції, що полягали у психологічному знущанні, приниженні честі та гідності позивача. За наведених обставин, зазначає, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених статтею 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Протиправність дій інспектора установлена судовим рішенням у справі №469/87/25. Рішення суду у справі містить, що дії патрульного поліцейського були протиправними, відтак, наявні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди. Додатково зазначили, що докази понесених витрат на правничу допомогу буде подано до суду до закінчення судових дебатів. У заявку з вищевикладеним, просив суд:
стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 60 000 гривень на відшкодування моральної шкоди;
стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 гривень.
судові витрати у справі покласти на відповідача.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, 14 січня 2026 року Ахіджанова О.Ю., яка представляє інтереси Департаменту патрульної поліції, подала до Київського апеляційного суду через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявної заподіяної шкоди (відсутні довідки, чеки, документи, що об`єктивно відображають понесену шкоду), та жодним чином не доведено причинного зв`язку між неправомірними діями працівників патрульної поліції і начебто заподіяною шкодою.
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, наскільки душевні переживання були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Проте, позивачем до позовної заяви не надано жодних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння останньому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань
Представник відповідача зазначала, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
Сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди.
Оскільки дії поліцейського не було визнано незаконними або протиправними жодним судовим рішенням, то слід стверджувати про відсутність причинного зв`язку між діями співробітників поліції та, начебто, завданням моральної шкоди позивачу.
Зауважувала, що сам факт звернення позивача до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішенням співробітників поліції, він в повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з родиною, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.
Також не погодившись з рішенням Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року, адвокат Ліневич Л.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , 19 січня 2026 року подала до Київського апеляційного суду через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 55 000 грн та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. В іншій частині рішення Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року просила залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги позивача обгрунтовані тим, що позивач звернувся до управління патрульної поліції в Миколаївської області ДПП, щодо порушення службової дисципліни працівниками УПП в Миколаївській області, та отримав відповідь про розгляд звернення за № 2758/41/16/01-2025 від 14.02.2025 року за змістом якої УПП в Миколаївській області ДПП встановлено, що за подією, яку зазначив ОСОБА_1 у своєму звернені, відділом моніторингу та аналітичного забезпечення проведено службове розслідування на підставі наказу УПП «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» від 06.02 2025 року № 56, під час якого було зібрано та опрацьовано матеріали зазначеної події, досліджено відеозаписи з портативних відео реєстраторів та опитано окремих працівників УПП в Миколаївській області ДПП.
За результатами службового розслідування по факту порушень працівниками патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до окремих працівників УПП в Миколаївській області ДПП, вжиті заходи дисциплінарного впливу відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».
Тобто, незаконність дій поліцейських встановлено проведеним службовим розслідуванням.
Департамент патрульної поліції підтвердив протиправність дій його співробітниками, а також порушення норм чинного законодавства під час складання матеріалів стосовно громадянина ОСОБА_1 ..
Відтак, внаслідок неправомірних дій працівників поліції, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, що і обумовило звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди до суду на підставі ст. 56 Конституції України та ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України.
В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції що внаслідок протиправних дій працівника патрульної поліції, які у ході розгляду справи встановлені та не спростовані стороною відповідача, позивач був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення своїх порушених прав в судовому порядку, щоб доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що спричинило йому певні моральні страждання. Відтак, зазначене свідчить як про наявність самої моральної шкоди, так і про наявність причинного зв`язку між протиправними діями працівника патрульної поліції та завданою позивачу моральною шкодою.
Тобто суд першої інстанції цілком погодився з доводами позивача, викладеними у позовній заяві і підтвердив наявність причинного зв`язку між протиправними діями працівника патрульної поліції та завданою позивачу моральною шкодою, що привело до прийняття рішення на користь ОСОБА_1 ..
Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, вважав вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000,00 грн надмірними та без достатньо переконливих доказів заподіяння саме такого розміру моральної шкоди.
Висновки які зробив суд першої інстанції представник позивача вважає помилковими, а оскаржуване рішення від 16.12.2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог у розмірі 55 000,00 грн. незаконним і необґрунтованим.
Представник позивача зазначала про те, що судом першої інстанції не дослідженні в повному обсязі надані докази і не з`ясовані в повній мірі обставини справи для прийняття об`єктивного рішення, зокрема проігноровані і не взяті до уваги виписки з кабінету Пенсійного фонду про заробітну плату за 2025 рік у формі ОК 5 та ОК 7, якими підтверджується факт не отримання заробітної плати позивачем за два з половиною місяці.
Внаслідок неправомірних дій патрульних поліцейських, які підтверджені судом у справі № 372/5227/25, було безпідставно вилучено посвідчення водія у ОСОБА_1 , в зв`язку з чим він не мав можливості виконувати свої обов`язки на робочому місці.
Позивач працює в ТОВ «ЕКОНО ЛТД» з березня 2017 року на посаді водія міжнародних перевезень великогабаритним транспортом і виконує виключно міжнародні рейси про що зазначено і трудовій книжці, наданій суду першої інстанції.
Суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що для виконання своїх обов`язків і подальшої роботи позивачу достатньо було виданого поліцейськими тимчасового дозволу на право керування транспортним засобом.
Але суд першої інстанції не врахував, що з даним тимчасовим дозволом неможливо здійснювати міжнародні рейси, які безпосередньо здійснює позивач під час роботи.
Суд першої інстанції практично не врахував те, що позивач фактично був неправомірно відсторонений від виконання своїх прямих обов`язків.
У зв`язку з цим, у позивача був відсутній заробіток з яких випливали певні побутові труднощі пов`язані із матеріальним забезпеченням сім`ї.
Суд першої інстанції не дослідив надані докази у справі і не врахував суттєві обставини, які мають значення, а саме проігнорував той факт, що у позивача на утриманні знаходиться батько - ОСОБА_2 , 1949 року народження, інвалід 2 групи, що потребує догляду і проживає разом за однією адресою із позивачем.
До матеріалів справи були надані докази на підтвердження проживання позивача з батьком за однією адресою та нотаріальна заява в якій зазначено, що батько позивача обрав його як члена сім`ї першого ступеня споріднення для утримання (догляду).
Вказане вище призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Водночас в оскаржуваному рішенні від 16.12.2025 року вказано, що суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок неправомірних дій працівника патрульної поліції позивач зазнав моральних страждань, порушено його нормальний спосіб життя і він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав.
Представник позивача вважає абсолютно розумним розмір відшкодування моральної шкоди, заявлений у позовній заяві в сумі 60 000,00 грн, який не більший ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивача, і ніяким чином не призведе до безпідставного збагачення.
Сума відшкодування моральної шкоди, заявлена у позовній заяві в розмірі 60 000,00 грн фактично може тільки компенсувати не отриману заробітну плату позивачем, внаслідок протиправних та незаконних дій патрульних поліцейських.
Також представник позивача вважає, що суд першої інстанції в своєму рішенні від 16.12.2025 року не надав чітких і зрозумілих аргументів часткового задоволення позовної заяви позивача на суму 5 000,00 грн.
04 лютого 2026 року (вх.№13934) через систему «Електронний Суд», а в подальшому 10 лютого 2026 року (вх. № 15904) засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду надійшли відзиви ідентичного змісту від Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в якому представник Департаменту просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводи відзиву Департаменту патрульної поліції є ідентичними до доводів, які викладені у апеляційній скарзі Департаменту патрульної поліції.
13 лютого 2026 року через систему «Електронний Суд» до Київського апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - адвоката Ліневич Л.В. на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, який був зареєстрований в апеляційному суді 16 лютого 2026 року за вх. № 18309, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції на рішення Богуславського районного суду Київської області від 16.12.2025 року у справі № 372/5227/25 в повному обсязі.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник позивача зазначала про те, що позивач довів наявність елементів складу правопорушення з якими законодавець пов`язує стягнення збитків, а також надав достатньо належних і допустимих доказів та фактів заподіяння моральної шкоди, зокрема вимушених змін у житті позивача, та наявності вини працівників Департаменту патрульної поліції, а також протиправності їх дій, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю працівників Департаменту патрульної поліції і шкодою.
16 лютого 2026 року (вх.№ 18963) через систему «Електронний Суд» до Київського апеляційного суду надійшов відзив від Державної казначейської служби України на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач просив скасувати рішення Богуславського районного суду Київської області від 16.12.2025 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу зазначено про те, що Державна казначейська служба України підтримує доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції та не погоджується з рішенням суду першої інстанції, у зв`язку з порушенням норм матеріального, процесуального права та неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи.
Державна казначейська служба України вважає, що в своїх обгрунтуваннях та доводах, що були наведені в позовній заяві позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, не було доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок.
Також Державною казначейською службою України зазначено про те, що суд першої інстанції не зверну уваги, що постанова Березанського районного суду Миколаївської області № 469/87/25 від 17.03.2025 року, згідно якої закрито провадження у справі за протоколом про адміністративне правопорушення щодо позивача за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є доказом протиправності дій Департаменту патрульної поліції щодо складання адміністративного протоколу, оскільки предметом судового розгляду вказаної вище справи про адміністративне правопорушення було виключно з`ясування обставин наявності чи відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у діях позивача, а не правомірність дій Департаменту патрульної поліції.
Також суд першої інстанції не звернув уваги, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції підлягає задоволенню, а апеляційна скаргу адвоката Ліневич Людмили Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що на підставі службового розслідування, УПП в Миколаївській області ДПП по зверненню ОСОБА_1 встановлено, що зазначені дії окремих працівників УПП в Миколаївській області ДПП Національної поліції України 16.01.2025 року при складанні матеріалів стосовно ОСОБА_1 були очевидно протиправними.
Суд першої інстанції вважав, що внаслідок неправомірних дій працівника патрульної поліції позивач зазнав моральних страждань, порушено його нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав. Психологічне напруження, розчарування, що виникли внаслідок порушення представником органу держави прав позивача, водночас отриманий стрес, підтверджує факт заподіяння позивачу моральної шкоди.
Суд першої інстанції вважав вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 60 000,00 грн надмірними та без достатньо переконливих доказів заподіяння саме такого розміру моральної шкоди. Відтак, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, встановлених обставин справи, характеру та глибини душевних страждань, які позивач зазнав у зв`язку з протиправними діями працівника патрульної поліції, суд першої інстанції визначав розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу у розмірі 5000,00 гривень, які необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.
Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що до Березанського районного суду Миколаївської області від Управління патрульної поліції в Миколаївській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 222587 від 16.01.2025, згідно з яким 16.01.2025 року об 13 годині 40 хвилин на 56км+900 м автодороги М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» ОСОБА_1 керував транспортним засобом «MERCEDEC BENC ACTROS 1842 LS», державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме поведінка, що не відповідає обстановці, тремтінням пальців рук), від проходження медичного освідування встановленим законним порядком в закладі охорони здоров`я відмовився під час проведення безперервної відеофіксації на нагрудний відеореєстратор 473278, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 17.03.2025 року у справі №469/87/25 провадження №3/469/77/25 стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с. 20-22).
Закриваючи провадження у справі №469/87/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 130 КУпАП за відсутності у його діях складу правопорушення, суд виходив, зокрема із доданого до матеріалів справи відеозапису події, який також був досліджений у ході розгляду цієї справи, суд зазначив: «що передбачених законодавством ознак наркотичного сп`яніння водій ОСОБА_1 не мав, а тому були відсутні підстав для проведення огляду на стан наркотичного чи іншого сп`яніння. Наданий на розгляд суду протокол про адміністративне правопорушення, усупереч вимогам ст.256 КУпАП, не містить відомостей про вид сп`янніння, від огляду на визначення якого відмовився ОСОБА_1 (алкогольного, наркотичного чи іншого), відсутнє посилання на такий вид сп`яніння і у наявному у матеріалах справи направленні водія на огляд до медичного закладу. Оскільки наявні у матеріалах справи докази не підтверджують дотримання поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння, провадження у справі підлягає закриттю на підставі ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення».
Водночас, позивач ОСОБА_1 звернувся до управління патрульної поліції в Миколаївської області ДПП щодо порушення службової дисципліни працівниками УПП в Миколаївській області, та отримав відповідь про розгляд звернення за № 2758/41/16/01-2025 від 14.02.2025 року за змістом якої УПП в Миколаївській області ДПП встановлено, що за подією, яку зазначив ОСОБА_1 у своєму звернені, відділом моніторингу та аналітичного забезпечення проведено службове розслідування на підставі наказу УПП «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» від 06.02 2025 № 56, під час якого було зібрано та опрацьовано матеріали зазначеної події, досліджено відеозаписи з портативних відео реєстраторів та опитано окремих працівників УПП в Миколаївській області ДПП. За результатами проведення службового розслідування до окремих працівників УПП в Миколаївській області ДПП, вжиті заходи дисциплінарного впливу, відповідно до Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (а.с. 15).
Відповідно до статті 23 ЦК України право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
При цьому ст.ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).
За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про застосування норм права:
«Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.
Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.
У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР».
Таким чином, у справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач має довести наявність очевидних ознак протиправності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.
В постанові Великої Палати від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 зазначено, що оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.
Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів.
Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.
Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.
У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення.
У відповідності до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи, оскільки протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.
З урахуванням викладеного, враховуючи викладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку задовольняючи частково позовні вимоги, оскільки не врахував, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій співробітників поліції, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом при закритті провадження, у адміністративній справі судом не встановлено очевидні протиправні дії працівників поліції, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що на підставі службового розслідування, УПП в Миколаївській області ДПП по зверненню ОСОБА_1 встановлено, що зазначені дії окремих працівників УПП в Миколаївській області ДПП Національної поліції України 16.01.2025 при складанні матеріалів стосовно ОСОБА_1 були очевидно протиправними, з огляду на те, що матеріали даної цивільної справи №372/5227/25 не містять доказів відповідного службового розслідування.
З урахуванням наведеного, наявні обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції.
Доводи представника позивача про наявність порушеного права позивача та заподіяння останньому моральної шкоди в розмірі 60 000 грн, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки саме по собі закриття провадження у адміністративній справі не свідчить про очевидні незаконні дії відповідачів та заподіяння шкоди. В суді апеляційної інстанції не було встановлено очевидних неправомірних дій працівників поліції також не встановлено такий дій і з службового розслідування, оскільки суду таких доказів не надано (матеріали службового розслідування та рішення, яке прийнято за його наслідками).
Відповідно, наведені доводи в апеляційній скарзі Ліневич Людмили Василівни , яка діє в інтересах ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягають задоволенню.
Інших доказів на підтвердження неправомірності дій або бездіяльності працівників патрульної поліції позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.
Отже, суд першої інстанції неправильно визначився із характером спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
За таких обставин рішення суду першої інстанції відтак відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката Ліневич Людмили Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційним судом, водночас доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ліневич Людмили Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Ахіджанової Олени Юріївни, яка представляє інтереси Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 16 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «19» березня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов