ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

31.03.2026 м. Харків Справа №905/1224/25  
Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,
при помічнику судді (за дорученням) Ворошиловій Г.І.,
розглянувши справу №905/1224/25
за позовом Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 2)
до відповідача Фізичної особи-підприємця Ялі Валентини Андріївни ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 156 539 грн, розірвання договору та зобов`язання повернути майно,

за участю представників:
від позивача: не з`явився,
від відповідача: не з`явився,

Суть спору: Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до ФОП Ялі В.А., в якому просить:
1) стягнути з відповідача до бюджету Слов`янської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області 156 539 грн, з яких: 111 091,70 грн - заборгованість з орендної плати, 25 977,92 грн – пеня, 4 418,69 грн - 3 % річних, 15 050,69 грн - інфляційні втрати;
2) розірвати договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №11/19 від 23.04.2019 на частину нежитлового приміщення, загальною площею 34,17 кв.м, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 75, прим. 1, укладений між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради та ФОП Ялі В.А.;
3) зобов`язати відповідача повернути до комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади частину нежитлового приміщення, загальною площею 34,17 кв.м, що розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 75, прим. 1.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №11/19 від 23.04.2019 в частині здійснення орендної плати.
01.12.2025 господарським судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначене підготовче засідання на 06.01.2026; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.
06.01.2026 господарським судом постановлено протокольну ухвалу, якою відкладено підготовче засідання на 04.02.2026, про що сторін повідомлено ухвалою від 06.01.2026.
04.02.2026 господарським судом постановлено протокольну ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2026, про що сторін повідомлено ухвалою від 04.02.2026.
04.03.2026 судове засідання не відбулось через оголошення повітряної тривоги у м. Харкові та в подальшому призначено на 31.03.2026, про що сторін повідомлено ухвалою від 13.03.2026.
17.03.2026 за вх. №01-41/2084/26 господарський суд одержав відзив на позов, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.
Відповідач заперечує проти задоволення вимог про стягнення орендної плати у зв`язку з тим, що згідно з п. 10.1. договору оренди він припинив свої дію після 22.03.2022, сторонами не укладалось жодних додаткових угод щодо продовження строку дії договору. Відсутність акта з повернення приміщення у березні 2022 року зумовлена виключно обставинами непереборної сили. Також відповідач з посиланням на ч. 6 ст. 762 ЦК України вказує, що з лютого 2022 року через повномасштабну військову агресію Російської Федерації не використовував об`єкт оренди, оскільки евакуювався з м. Слов`янська до м. Вінниця, а згодом виїхав за межі України.
Відповідач також заперечує проти вимог про стягнення пені з наступних підстав.
По-перше, відповідач посилається на порушення строків нарахування пені (ч. 6 ст. 232 ГК України) та сплив позовної давності (ст. 258 ЦК України). Просить застосувати наслідки спливу позовної давності до всіх вимог про стягнення пені поза межами річного строку.
По-друге, відповідач посилається на обставини непереборної сили (ст. 617 ЦК України) - військову агресію Російської Федерації проти України, яку листом ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною.
По-третє, відповідач вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України (а також ст. 233 ГК України щодо відповідних правовідносин), суд має право зменшити розмір неустойки. На думку відповідача одночасне нарахування 3% річних та пені є несправедливим фінансовим тягарем для нього та безпідставним збагаченням позивача. 
Одночасно, у відзиві на позов відповідач заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву.
В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що вона не має юридичної освіти та об`єктивно не могла самостійно проаналізувати позовні вимоги, зібрати необхідні докази та скласти відзив. Домовленість з представником про надання правничої допомоги була досягнута лише 24.02.2026. Відповідач наголошує на необхідності значного часу для підготовки якісного та змістовного відзиву, у зв`язку з тим, що спірний правовідносини охоплюють тривалий період – з 2019 року по 2025 рік. Крім того, підготовка відзиву ускладнювалась професійною завантаженістю представника в інших судових процесах та слідчих діях у цей період. Відповідач зауважує, що формальна відмова у прийнятті відзиву та розгляді контраргументів відповідача призведе до дисбалансу судового процесу та позбавить відповідача права на справедливий суд.
В судовому засіданні 31.03.2026 судом постановлено протокольну ухвалу, якою відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, прийнято відзив до розгляду з наступних мотивів. При цьому, суд виходив з наступного.
Згідно з ч. 5 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
01.12.2025 господарським судом постановлено ухвалу, якою, зокрема, відкрито провадження у справі №905/1224/25 та встановлено відповідачу строк для подання до суду відзиву на позов – протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду.
За приписами ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Ухвала від 01.12.2025 направлена відповідачу (поштове відправлення R067051551122) на адресу: Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, вул. Василівська, буд. 51А, кв. 6, яка зазначена в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та повернута до суду з відміткою поштового відділення від 12.12.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою.
Отже, ухвала від 01.12.2025 вважається врученою відповідачу 12.12.2025, строк для подання відзиву становить до 29.12.2025 включно (оскільки останній день строку 27.12.2025 припадає на вихідний день).
Відзив подано 17.03.2026, тобто з пропуском встановленого судом строку.
Вирішуючи питання щодо клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву, суд виходить з того, що строк на подання відзиву є строком, який встановлюється судом, і такий строк може бути продовжений, а не поновлений. Тому клопотання позивача про поновлення процесуального строку для подання відзиву залишається судом без задоволення.
Разом з тим, беручи до уваги, що судове провадження здійснюється в умовах воєнного стану, що в певній мірі ускладнює своєчасне вчинення учасниками справи процесуальних дій, з метою недопущення порушення прав та законних інтересів всіх учасників справи та дотримання принципу змагальності сторін у судовому процесі, забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, господарський суд вважає за необхідне прийняти відзив та здійснювати подальший розгляд з його врахуванням.
Позивач в судове засідання 31.03.2026 не з`явився, у заяві за вх. № 01-41/2020/26 від 16.03.2026 позов підтримав, просив суд розглянути справу без його участі.
Відповідач в судове засідання 31.03.2026 не з`явився, у заяві за вх. №01-41/2423/26 від 31.03.2026 просив суд проводити судове засідання без його участі. 
На підставі ч. 4 ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 31.03.2026 господарським судом складено та підписано скорчене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.
23.04.2019 між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради (орендодавець) та ФОП Ялі В.А. (орендар) укладено договір оренди №11/19 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове, платне користування) частину нежитлового приміщення (далi - об`єкт оренди), що розташоване за адресою: м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 75, прим. 1.
Об`єкт передається в оренду з метою використання для розміщення офісу (п. 1.2. договору).
Об`єкт оренди є майном комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська i знаходиться на балансі ТОВ «Арагорн» (п. 2.1. договору).
Об`єктом оренди є: частина нежитлового приміщення, що розташоване на першому поверсі житлового будинку, загальною площею 31,5 кв.м (в т.ч. приміщення 11 – 25,3 кв.м, частина площі приміщень загального користування – 6,2 кв.м), згідно поверхового плану, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1) (п. 2.2. договору).
Вартість об`єкта оренди згідно звіту про незалежну оцінку майна станом на 31.03.2019 становить 69 331,13 грн (п. 2.3. договору).
За користування об`єктом оренди орендар перераховує 100% орендної плати до місцевого бюджету. Розрахунок орендної плати здійснюється на пiдставi Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна комунальної власності територіальної громади, затвердженої рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради. Розрахунок місячного розміру орендної плати є невід`ємною i складовою частиною цього договору (додаток №3) i на дату його підписання орендна плата за базовий місяць оренди (березень 2019 року) згідно протоколу засідання конкурсної комісії з передачі в оренду нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №8/19 від 18.04.2019 становить 1 733,28 грн. Місячний розмір орендної плати за перший місяць оренди - квітень 2019 року - визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (березень 2019 року) на індекс інфляції за квітень 2019 року (п. 3.1. договору).
Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендарем самостійно шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць, на індекс інфляції за поточний місяць. У випадках дефляції індекс інфляції приймається за 100%. У разі користування об`єктом оренди протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) орендна плата розраховується на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.2. договору оренди).
Орендна плата сплачується орендарем починаючи з моменту підписання акту приймання-передачі до моменту фактичного повернення займаного об`єкту оренди по акту орендареві (включно). Припинення дії договору оренди або його розірвання не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість з орендної плати, штрафні санкції, інфляційні витрати, 3% річних (п. 3.3. договору).
Орендна плата в грошовій формі сплачується орендарем самостійно, незалежно від результатів господарської діяльності щомісячно, не пізніше 15 числа наступного місяця (п. 3.5. договору).
У розд. 5 договору оренди визначені обов`язки орендаря. Зокрема, орендар зобов`язаний: використовувати об`єкт оренди тільки по його прямому призначенню, визначеному цим договором, запобігати його пошкодженню, псуванню (пп. 5.1.1. п. 5.1); вносити своєчасно і в повному обсязі орендну плату (пп. 5.1.2 п. 5.1); щоквартально проводити з орендарем звірку рахунків по сплаті орендної плати по акту звірки з наданням копій платіжних документів зі штампом банку про перерахування в бюджет орендної плати (пп. 5.1.3 п. 5.1); повернути дане приміщення орендодавцю в задовільному технічному стані і тій комплектації, що була на момент передачі, по акту зі всіма виконаними в приміщенні переобладнаннями на момент повернення (пп. 5.1.6 п. 5.1).
За несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, інфляційні збитки з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу (п. 7.3. договору).
Цей договір набирає чинності від дати підписання сторонами акту приймання-передачі та діє з 23.04.2019 по 22.03.2022 включно (п. 10.1. договору).
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Продовження терміну дії договору оренди оформляється у вигляді додаткової угоди до договору оренди (п. 10.2. договору). 
Зміни або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін з обов`язковим складанням письмового документу (п. 11.2. договору).
Договір може бути розірвано достроково за рішенням суду у випадках, передбачених законодавством. На вимогу орендодавця договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку у разі потреби використання орендованого майна органами місцевого самоврядування, а також при несплаті орендарем орендної плати протягом 3-х місяців з дня закінчення терміну платежу (11.6. договору).
Дія договору припиняється у випадках: закінчення терміну, на який він був укладений; приватизації об`єкта орендарем; достроково за взаємною згодою або рішенням суду; банкрутства орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи-орендаря або юридичної особи – орендодавця (п. 11.7. договору).
23.04.2019 за актом приймання-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв майно комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська - частину нежитлового приміщення загальною площею 31,5 кв.м (в т.ч. приміщення 11 – 25,3 кв.м, частину площі приміщень загального користування – 6,2 кв.м), розташованого на першому поверсі житлового будинку за адресою: м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 75, прим. 1.
01.10.2019 сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №11/19 від 23.04.2019, якою викладено п. 2.1. договору оренди в новій редакції: «Об`єкт оренди є майном комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська і знаходиться на балансі комунального підприємства «ЖЕК №4»».
25.11.2019 сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №11/19 від 23.04.2019, якою викладено п. п. 2.2., 2.3., 2.4., абз. 3, 4 п. 3.1. договору оренди в новій редакції.
Так, згідно з п. 2.2. договору оренди, в редакції додаткової угоди від 25.11.2019, об`єктом оренди є: частина нежитлового приміщення, що розташоване на першому поверсі житлового будинку, загальною площею 34,17 кв.м (в т.ч. приміщення 11 – 25,3 кв.м, частина площі приміщень загального користування – 8,87 кв.м), згідно поверхового плану, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1, 1а).
Вартість об`єкта оренди згідно звіту про незалежну оцінку майна становить 75 207,77 грн (п. 2.3. договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2019).
Розрахунок місячного розміру орендної плати є невід`ємною i складовою частиною цього договору (додаток №3) i на дату підписання змін орендна плата за базовий місяць оренди (жовтень 2019 року) згідно протоколу засідання конкурсної комісії з передачі в оренду нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №8/19 від 18.04.2019 становить 1 938,48 грн. Місячний розмір орендної плати за листопад 2019 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (жовтень 2019 року) на індекс інфляції за листопад 2019 року (абз. 3, 4 п. 3.1. договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2019).
25.11.2019 за актом приймання-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв майно комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська - частину площі приміщень загальною користування – 2,67 кв.м, що розташовані за адресою: м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 75, прим. 1.
29.09.2021 між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради та Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області укладено договір про правонаступництво по зобов`язанням, згідно з п. 1.1. якого Управління комунальної власності Слов`янської міської ради передає належні йому зобов`язання та права по договору оренди №11/19 від 23.04.2019 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська, укладеному між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради та ФОП Ялі В.А., а Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області приймає ці зобов`язання та права за договором №11/19 від 23.04.2019 із змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами до даного договору.
З цього договору випливає, що Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області займає місце Управління комунальної власності Слов`янської міської ради в правах та зобов`язаннях, що виникли з договору №11/19 від 23.04.2019 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору (п. 1.2. договору про правонаступництво по зобов`язанням).
У п. п. 2.1.1., 2.2.1. договору про правонаступництво по зобов`язанням встановлені обов`язки Управління комунальної власності Слов`янської міської ради відступити Управлінню комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області право вимоги щодо виконання зобов`язань по договору оренди №11/19 від 23.04.2019, а також Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області - виконувати зобов`язання орендодавця, передбачені договором №11/19 від 23.04.2019 зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами.
Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 4.1. договору про правонаступництво по зобов`язанням)
Листом від 29.09.2021 №03-09-814 Управління комунальної власності Слов`янської міської ради повідомило ФОП Ялі В.А., що з 01.10.2021 орендодавцем за договором оренди від 23.04.2019 №11/19 є Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області (на період дії цивільно-військової адміністрації).
У зв`язку з наявністю у ФОП Ялі В.А. заборгованості з орендної плати за договором оренди №11/19 від 23.04.2019, Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області на електронну адресу ФОП Ялі В.А. ІНФОРМАЦІЯ_1 були надіслані листи №01-16-300 від 21.09.2023, №03-09-75 від 12.02.2024 з вимогами сплатити заборгованість з орендної плати та пеню, а також з пропозицією розірвати договір оренди, у разі, якщо відповідач не планує використовувати орендоване приміщення.
Також Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області було надіслано ФОП Ялі В.А. на електронну пошту та засобами поштового зв`язку претензії №03-09-330 від 26.08.2024, №03-09-497 від 25.12.2024 з вимогами сплатити заборгованість за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 з орендної плати та пеню. 
У подальшому Управлінням комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області надіслано ФОП Ялі В.А. на електронну пошту та засобами поштового зв`язку претензії №03-09-149 від 16.04.2025, №03-09-296 від 21.08.2025, №03-09-367 від 17.10.2025 з вимогами терміново сплатити заборгованість за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 з орендної плати та пеню, розірвати договір оренди №11/19 від 23.04.2019 та повернути орендоване приміщення.
Оскільки претензії позивача залишені відповідачем без відповіді та задоволення, зобов`язання щодо своєчасного внесення орендної плати за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 не виконані, позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача до бюджету Слов`янської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області заборгованості з орендної плати в розмірі 111 091,70 грн, пені в розмірі 25 977,92 грн, 3 % річних в розмірі 4 418,69 грн, інфляційних втрат в розмірі 15 050,69 грн, розірвання договору та зобов`язання відповідача повернути до комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади об`єкт оренди.
Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних мотивів.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
Як вище встановлено судом, між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради і ФОП Ялі В.А. було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №11/19 від 23.04.2019 та додаткові угоди від 01.10.2019 та від 25.11.2019 до нього.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на рухоме і нерухоме майно, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
За приписами пп. 1 п. «а» ст. 29 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про військово-цивільні адміністрації» у разі утворення військово-цивільної адміністрації населених пунктів повноваження відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, сільських, селищних, міських голів припиняються з дня призначення керівника такої військово-цивільної адміністрації. Повноваження виконавчих органів зазначених рад, апаратів цих рад та їх виконавчих комітетів, посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у таких органах та апаратах, припиняються з дня, наступного за днем прийняття рішення зазначеним керівником військово-цивільної адміністрації населених пунктів про можливість цієї військово-цивільної адміністрації здійснювати повноваження, віднесені законом до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
Указом Президента України від 26.05.2021 №210/2021 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» утворено Слов`янську міську військово-цивільну адміністрацію Краматорського району Донецької області.
Розпорядженням керівника Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації від 15.09.2021 №16 «Про створення юридичної особи Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області» створено Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 15.09.2021 внесено запис №1009281020000000117 про державну реєстрацію Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений та діє на теперішній час.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування начальник військової адміністрації, крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови.
Згідно з Указом Президента України від 30.03.2022 №188/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Донецькій області» на базі військово-цивільної адміністрації, утвореної Указом Президента України від 26.05.2021 №210/2021 «Про утворення військово-цивільної адміністрації», утворено Слов`янську міську військову адміністрацію Краматорського району Донецької області.
Відповідно до п. 1 постанови Верховної Ради України від 18.07.2022 №2397-ІХ «Про здійснення начальниками Дружківської, Костянтинівської та Слов`янської міських військових адміністрацій Краматорського району Донецької області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальник Слов`янської міської військової адміністрацій Краматорського району Донецької області, крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України «Про правовий режим воєнного стану», здійснює повноваження відповідних міських рад, їх виконавчих комітетів, відповідних міських голів.
Розпорядженням начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 03.02.2023 №79 «Про перейменування Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області» перейменовано Управління комунальної власності Слов`янської міської військово-цивільної адміністрації Краматорського району Донецької області на Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 03.02.2023 зареєстровані відповідні зміни найменування юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис №1009281070003000117.
За приписами п. 1.2. Положення Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, затв. розпорядженням начальника Слов`янської міської військової адміністрації від 03.02.2023 №79 (далі положення) до Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області переходять права Управління комунальної власності Слов`янської міської ВЦА у всіх зобов`язаннях в особі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області здійснює функції орендодавця щодо майна комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади єдиних майнових комплексів, їх відокремлених структурних підрозділів, а також нежитлового нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що знаходяться на балансі підприємств комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади на праві господарського відання та Управління житлово-комунального господарства Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації на праві оперативного управління (крім вирішення питань щодо відчуження, у тому числі і шляхом приватизації комунального майна та надання комунального майна в оренду на строк понад один рік) (пп. 3.2.5 п. 3.2. положення).
Управління здійснює контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого майна комунальної власності, переданого в оренду, орендарями (пп. 3.2.7. п. 3.2. положення).
Виходячи з наведеного, з урахуванням договору про правонаступництво по зобов`язанням від 29.09.2021, Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області є правонаступником прав та обов`язків Управління комунальної власності Слов`янської міської ради за договором оренди №11/19 від 23.04.2019.
Частиною 1 ст. 283 ГК України (який був чинний до 27.08.2025) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.
До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).
Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
За положеннями ч. ч. 1, 3, 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
За приписами ст. 1 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» оренда - це речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України. Орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати. Якщо орендар отримав майно в оренду без проведення аукціону, відповідне коригування орендної плати на індекс інфляції здійснюється щомісячно. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ч. 1 ст. 764 ЦК України).
Частиною 4 ст. 284 ГК України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
За положеннями ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Пунктом 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.
В силу ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем (ч. 4 ст. 18 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна»).
Відповідно до п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна» орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.
Законом України від 01.04.2022 № 2181-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» доповнено, зокрема, пунктом 61, згідно з яким під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема, щодо запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.
Відповідно до ЗУ від 01.04.2022 №2181-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №634 від 27.05.2022 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (далі постанова №634).
Пунктом 5 постанови №634 (в редакції, чинній з 01.06.2022 по 28.05.2025) передбачено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Норма щодо продовження договору, встановлена цим пунктом, не застосовується до договорів, щодо яких рішення про їх продовження прийнято на аукціоні і аукціон оголошено до дати набрання чинності цією постановою. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.
Договори оренди державного та комунального майна в період воєнного стану можуть бути достроково припинені за заявою орендаря, поданою ним орендодавцю на адресу електронної пошти, зазначену в договорі оренди. Заява вважається належно поданою, якщо вона підписана уповноваженою особою орендаря, а її PDF-копія надіслана з електронної адреси орендаря, зазначеної в договорі оренди. 
Пунктом 16 постанови №634 на орендодавців державного та комунального майна покладено обов`язок забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї постанови починаючи з 24.02.2022.
Зміст наведених приписів свідчить про автоматичне продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану. При цьому, для продовження договору оренди на строк до припинення чи скасування воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану окреме рішення орендодавця (як і заява орендаря) не вимагається, про що зазначено у п. 5 постанови №634. Винятки з цього правила прямо передбачено п. 5 постанови №634 (балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону).
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постановах від 21.02.2024 у справі №916/309/23, від 19.03.2024 у справі №910/3272/23, від 26.11.2024 у справі №920/478/23, від 01.07.2025 у справі №909/719/24.
Договір оренди №11/19 від 23.04.2019, за умовами п. 10.1. цього договору, укладено на строк до 22.03.2022 включно, тобто закінчення строку договору оренди припало на час дії воєнного стану в Україні.
З матеріалів справи не вбачається направлення орендодавцем повідомлення орендарю в порядку, визначеному п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 №483, про те, що договір оренди №11/19 від 23.04.2019 підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено.
Відомості про направлення балансоутримувачем повідомлень орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди №11/19 від 23.04.2019 з підстав, визначених ст. 19 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», в матеріалах справи також відсутні.
Отже, враховуючи положення п. 5 постанови №634, дія договору оренди №11/19 від 23.04.2019 автоматично продовжилася з 23.03.2022 на період дії воєнного стану без заяви орендаря та окремого рішення орендодавця.
Наведеним спростовуються доводи відповідача про припинення договору оренди з 23.03.2022 у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.
Одночасно, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача щодо дострокового припинення договору оренди, як і докази щодо дострокового розірвання договору оренди за ініціативою орендодавця в порядку, передбаченому п. 11.6. договору. 
Матеріалами справи підтверджується лише неодноразові звернення позивача у претензійному порядку до відповідача з вимогами усунути порушення, а саме терміново сплатити наявну заборгованість з орендної плати, у яких в т.ч. повідомляв про наявність однієї з підстав для дострокового припинення договору, у зв`язку з чим також вимагав саме відповідача розірвати договір оренди.
Отже, на час розгляду справи судом договір оренди №11/19 від 23.04.2019 є чинним та обов`язковим до виконання сторонами.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 з орендної плати в розмірі 111 091,70 грн суд зазначає наступне. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача з орендної плати за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 станом на 16.10.2022 заборгованість з орендної плати за період з 23.04.2019 по 23.02.2022 становить 3 866,82 грн (з урахуванням здійснення часткової оплати в загальному розмірі 65 313,41 грн). 
Враховуючи відсутність в договорі оренди умов щодо черговості зарахування орендних платежів у разі наявності заборгованості, а також відсутність в матеріалах справи платіжних документів з відомостями щодо «призначення платежу», згідно з яким відповідач здійснював платежі за договором оренди, суд дійшов висновку, що здійснені відповідачем платежі мали відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. 
Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі №911/2630/18.
Тому, виходячи з розрахунку заборгованості відповідача з орендної плати за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 станом на 16.10.2022, за висновком суду, заборгованість відповідача з орендної плати в загальному розмірі 3 866,82 грн виникла за січень 2022 року в розмірі 1 947,12 грн та лютий 2022 року (по 23.02.2022) в розмірі 1 919,70 грн.
Заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 в розмірі 3 866,82 грн є обґрунтованою та такою, що відповідає умовам договору оренди №11/19 від 23.04.2019.
Матеріали справи свідчать, що у період з 24.02.2022 по 31.12.2022 орендна плата за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 орендодавцем не нараховувалась. 
Відповідно до довідки про заборгованість відповідача з орендної плати за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 станом на 16.10.2025 заборгованість з орендної плати за період січень 2023 року – вересень 2025 року становить 107 224,88 грн.
Згідно з пп. 1 п. 1 постанови №634 (в редакції, чинній до 07.05.2024) на період дії воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022р., за договорами оренди державного та комунального майна, чинними станом на 24 лютого 2022 року або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися 24 лютого 2022 року або раніше, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна, які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів, держателями яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану (Донецька область; Запорізька область в межах Бердянського, Василівського, Мелітопольського, Пологівського районів; Луганська область; Миколаївська область в межах Баштанського, Вознесенського районів (крім селищ міського типу Доманівка, Братське, м. Южноукраїнська), Миколаївського району (крім м. Миколаєва); Харківська область в межах Богодухівського району (крім мм. Валків, Богодухова, смт Краснокутськ), Ізюмського району, Куп`янського і Харківського районів (крім м. Мерефи, смт Нова Водолага, м. Харкова), Чугуївського району (крім м. Змієва); Херсонська область; Автономна Республіка Крим; м. Севастополь) (далі - визначені території).
За змістом пп. 1 п. 1 постанови №634 (в редакції, чинній до 07.05.2024) було встановлено звільнення орендарів державного і комунального майна за договорами, укладеними, зокрема до 24.02.2022, які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану, у т.ч. Донецька область на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31.12.2022.
При цьому, словосполучення, що використовується у пп. 1 п. 1 постанови №634 (в редакції, чинній до 07.05.2024) на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31 грудня 2022 року слід трактувати таким чином, що визначене коло орендарів звільняється від орендної плати за оренду державного і комунального майна на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі щонайменше до 31 грудня 2022 року, якщо до цієї дати воєнний стан буде припинено чи скасовано та сплине три місяці після дати його припинення чи скасування. Якщо ж до 31 грудня 2022 року воєнний стан не буде припинено чи скасовано та не сплине три місяці після його припинення чи скасування, визначене коло орендарів звільняється від орендної плати за оренду державного і комунального майна на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 03.03.2026 у справі №905/1552/24.
В пп. 5 п. 1 постанови №634 визначено, що звільнення або перерахунок орендної плати відповідно до п. 1 постанови №634 здійснюється без окремого рішення орендодавця.
Пунктом 16 постанови №634 встановлено обов`язок орендодавців державного та комунального майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови починаючи з 24.02.2022.
Враховуючи те, що договір оренди №11/19 від 23.04.2019 був чинним станом на 24.02.2022, передане за договором майно було розташоване в адміністративно-територіальній одиниці, вказаній у пп. 1 п. 1 постанови №634 (Донецька область), нарахування відповідачу орендної плати у період з 01.01.2023 по 07.05.2024 в розмірі 49 111,39 грн є неправомірним. 
За приписами пп. 11 п. 1 постанови №634 (в редакції, чинній з 08.05.2024) орендарям державного та комунального майна, розташованого на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, які включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (з 20.03.2025 - Міністерством розвитку громад та територій) (далі - визначені території), не нараховується орендна плата за період з 1 числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку бойових дій або тимчасової окупації, по 1 число місяця, що настає через три місяці після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації, що визначаються відповідно до зазначеного переліку.
Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (який був чинний з 27.12.2022 до 19.03.2025) та наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» (чинним з 20.03.2025) територія Слов`янської міської територіальної громади з 24.02.2022 і по теперішній час віднесена до територій можливих бойових дій.
Таким чином, оскільки відповідач не підпадає під категорію, визначену пп. 11 п. 1 постанови №634 (в редакції, чинній з 08.05.2024), правомірним є нарахування орендної плати за договором оренди №11/19 від 23.04.2019 у період з 08.05.2024 по 30.09.2025 в розмірі 58 113,49 грн.
Щодо доводів відповідача про неможливість використання об`єкту оренди з лютого 2022 року суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Так, у постанові від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Крім того, обставини, зазначені у нормі ч. 6 ст. 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
З урахуванням викладеного, відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Тобто, орендар повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.
На підтвердження неможливості користування з лютого 2022 року орендованим майном відповідач посилається на повномасштабну військову агресію Російської Федерації, у зв`язку з чим він евакуювався до м. Вінниця, а згодом виїхав за межі України.
Відповідачем надано копії довідки від 16.05.2022 №509-5001571685 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: Вінницька обл., м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 9, кв. 19, а також паспорту громадянина України для виїзду за кордон з останніми відмітками від 07.10.2022 про прибуття з м. Ларнака (Республіка Кіпр) до м. Варшава (Республіка Польща). 
Втім, факти введення в Україні воєнного стану, за відсутності активних бойових дій на території м. Слов`янськ, або окупації цієї території, а також переміщення відповідача до м. Вінниця Вінницької області та в подальшому за межі України самі по собі не свідчать про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні ч. 6 ст. 762 ЦК України.
Відповідачем не надано доказів відсутності доступу до найманого приміщення, неможливості перебування та/або зберігання своїх речей в ньому, як і доказів відсутності своїх речей в орендованому приміщенні, тощо внаслідок воєнного стану.
З огляду на викладене, а також враховуючи, що відповідач не був позбавлений можливості звернутись до орендодавця з заявою про припинення дії договору через невикористання орендованого майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від орендної плати згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України.
За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів оплати відповідачем заборгованості з орендної плати, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 61 980,31 грн, з яких: 3 866,82 грн - за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 та 58 113,49 грн - за період з 08.05.2024 по 30.09.2025, та відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у розмірі 49 111,39 грн за період з 01.01.2023 по 07.05.2024.
Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем та згідно з яким їх розмір за період з 01.01.2023 по 15.10.2025 на заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 та з 01.01.2023 по 31.08.2025 в загальному розмірі 107 405,99 грн, становить 4 418,69 грн, перевірено господарським судом та встановлено, що він є помилковим в частині нарахування 3% річних на заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2023 по 07.05.2024 у розмірі 49 111,39 грн з огляду на попередній висновок суду про безпідставність нарахування відповідачу орендної плати за цей період.
Також позивачем під час розрахунку в 2024 році помилково врахована кількість днів у році 365 днів, замість дійсної кількості 366 днів.
Тому, господарським судом самостійно здійснено розрахунок 3% річних та встановлено, що 3% річних за період з 01.01.2023 по 15.10.2025 на заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 та з 08.05.2024 по 31.08.2025 становить 1 433,55 грн.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 викладено правову позицію щодо способу розрахунку інфляційних втрат у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Зокрема, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Верховним Судом в постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19 зазначено, що ст. 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем та згідно з яким їх розмір за період з січня 2023 року по вересень 2025 року на заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 та з 01.01.2023 по 30.09.2025 в загальному розмірі 111 091,70 грн складає 15 050,69 грн, перевірено господарським судом та встановлено, що він не відповідає зазначеним вище положенням.
Зокрема, з розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивачем помилково не враховані індекси інфляції за липень 2023 року - 99,4%, серпень 2023 року - 98,6%, липень 2025 року – 99,8%, серпень 2025 року – 99,8%.
При цьому, передбачена п. 3.2. договору оренди умова про те, що у випадках дефляції індекс інфляції приймається за 100% стосується щомісячної індексації розміру орендної плати та не розповсюджується на порядок нарахування інфляційних втрат відповідно до п. 7.3. договору оренди та ст. 625 ЦК України.
Одночасно, позивачем неправильно визначено початковий період нарахування інфляційних втрат на заборгованість з орендної плати за період з 08.05.2024 по 30.09.2025 (без врахування строку виникнення зобов`язання відповідача щодо здійснення її оплати).
Також, розрахунок інфляційних втрат є помилковим в частині їх нарахування на заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2023 по 07.05.2024 у розмірі 49 111,39 грн з огляду на попередній висновок суду про безпідставність нарахування відповідачу орендної плати за цей період.
Тому, господарським судом самостійно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2023 року по вересень 2025 року, з урахуванням положень п. 3.5. договору оренди щодо строку сплати щомісячних орендних платежів та періодів дефляції, на заборгованість з орендної плати за періоди з 01.01.2022 по 23.02.2022 та з 08.05.2024 по 30.07.2025 та встановлено, що розмір інфляційних втрат становить 3 927,66 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України (який був чинним до 27.08.2025) штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України (в редакції, чинній до 27.02.2025) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
ЗУ «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» (який набрав чинності 28.02.2025) ч. 3 ст. 549 ЦК України доповнено абзацом другим, за змістом якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
В силу положень ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
У ч. 6 ст. 232 ГК України (який був чинним до 27.08.2025) визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У п. 7 розд. ІХ «Прикінцеві положення» ГК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний пункт був введений в дію на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX, який набрав чинності з 02.04.2020.
Постановою КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020. В подальшому карантин неодноразово було продовжено та постановою КМУ від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24:00 30.06.2023.
Тобто, на період дії карантину шестимісячний строк нарахування штрафних санкцій, який встановлено ч. 6 ст.232 ГК України, продовжено до закінчення такого періоду. Цей висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.02.2023 у справі №910/13704/21.
Відповідальність відповідача у вигляді пені передбачена п.7.3. договору оренди, за змістом якого за несвоєчасне внесення орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
Розрахунок пені, який здійснений позивачем та згідно з яким її розмір за період з 16.10.2024 по 15.10.2025 на суму заборгованості з орендної плати за періоди з 01.01.2022 по 23.02.2022 та з 01.01.2023 по 31.08.2025 в загальному розмірі 107 405,99 грн становить 25 977,92 грн, перевірено господарським судом та встановлено, що він не відповідає приписам ч. 6 ст. 232 ГК України.
Також розрахунок пені є помилковим в частині її нарахування на заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2023 по 07.05.2024 у розмірі 49 111,39 грн з огляду на попередній висновок суду про безпідставність нарахування відповідачу орендної плати за цей період.
Виходячи з умов договору щодо строку сплати орендної плати, у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України, п. 7 розд. ІХ «Прикінцеві положення» ГК України, суд дійшов висновку, що нарахування пені за прострочення орендної плати припиняється: за зобов`язанням січня 2022 року – 30.06.2023, за зобов`язанням лютого 2022 року – 30.06.2023, за зобов`язанням травня 2024 року – 16.12.2024, за зобов`язанням червня 2024 року – 16.01.2025, за зобов`язанням липня 2024 року – 16.02.2025, за зобов`язанням серпня 2024 року – 16.03.2025, за зобов`язанням вересня 2024 року – 16.04.2025, за зобов`язанням жовтня 2024 року – 16.05.2025, за зобов`язанням листопада 2024 року – 16.06.2025, за зобов`язанням грудня 2024 року – 16.07.2025, за зобов`язанням січня 2025 року – 16.08.2025. Після 28.08.2025 законодавство України не містить обмежень щодо строку нарахування пені за неналежне виконання грошового зобов`язання.
Тому, з урахуванням наведеного, господарським судом самостійно здійснено розрахунок пені на заборгованість з орендної плати за період з 08.05.2024 по 31.08.2025 та встановлено, що пеня в межах заявленого позивачем періоду з 16.10.2024 по 15.10.2025 становить 6 103,98 грн.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, яка викладена у відзиві на позов, суд виходить з того, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.08.2020 у справі №902/959/19, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Згідно з п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції, яка діяла з 30.01.2024 по 03.09.2025) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затв. ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
На підставі ЗУ від 14.05.2025 №4434-ІХ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025, п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено.
Таким чином, приймаючи до уваги приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо річного строку позовної давності для вимог про стягнення пені (щодо кожного дня прострочення), п. 19 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо зупинення такого строку позовної давності під час дії воєнного стану до 03.09.2025, перебіг строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення пені, початковою датою нарахування якої є дата до 04.09.2025, розпочався 04.09.2025. 
На підставі викладеного, господарський суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, нарахованої за загальний період з 16.10.2024 по 15.10.2025 на заборгованість з орендної плати за період 08.05.2024 по 31.08.2025, яку суд визнав обґрунтованою, на час звернення позивача до суду з цим позовом у листопаді 2025 року не сплив, що є підставою для відмови у задоволенні відповідної заяви відповідача про застосування строків позовної давності.
Щодо посилань відповідача на наявність обставин непереборної сили - військової агресії Російської Федерації, як на підставу для відмови у задоволенні вимог про стягнення пені суд зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Статтею 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
У ст. 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затв. рішенням Президії ТПП від 18.12.2014 №44(5), вказано, що сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП або регіональною ТПП згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Відповідно до ст. 6.2 цього Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за особистим зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.
У постанові від 13.02.2024 у справі № 917/272/23 Верховний Суд звернув увагу на те, що сам факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не може бути безумовною підставою для звільнення сторони від виконання договірних зобов`язань, оскільки само по собі не свідчить про принципову неможливість виконання стороною своїх договірних зобов`язань.
Лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 щодо засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили): військової агресії Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану, на який посилається відповідач, не може бути прийнятий до уваги як підтвердження факту настання форс-мажору у спірних відносинах, оскільки він адресований «Всім, кого це стосується», тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
Цей лист не можна вважати сертифікатом у розумінні ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», він не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі №912/750/22).
Крім того, 13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.
Отже, лист ТПП України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії Російської Федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
У цьому випадку, відповідачем не доведено те, що виконання зобов`язання за договором щодо внесення орендної плати стало неможливим саме внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, зокрема, не надано сертифікат, виданий ТПП України (як і будь-яких інших доказів), що засвідчує наявність форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах.
Щодо доводів відповідача про зменшення розміру неустойки. 
За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, правовий аналіз наведеної норми свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.
Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
В обґрунтування наявності підстав для зменшення пені відповідач зазначає, що одночасне нарахування пені та 3% річних є несправедливим фінансовим тягарем для нього та безпідставним збагаченням позивача. 
При цьому, відповідачем не вказано жодних об`єктивних обставин, що виключали б можливість належним чином виконати свої зобов`язання за договором оренди.
Пеня, яка підлягає стягненню з відповідача – 6 103,98 грн, становить 9,85% від суми основного боргу (61 980,31 грн), 3% річних – 1 433,55 грн становлять 2,31 % від суми основного боргу, а інфляційні втрати в розмірі 3 927,66 грн – 6,34% від суми основного боргу, що за висновком суду, є співрозмірним з розміром заборгованості з орендної плати. 
Таким чином, враховуючи у сукупності викладені вище фактичні обставини справи, виходячи з принципів добросовісності та справедливості, приймаючи до уваги правове призначення неустойки, як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про зменшення розміру пені є необґрунтованими та безпідставними. 
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 6 103,98 грн, 3% річних у розмірі 1 433,55 грн, інфляційних втрат у розмірі 3 927,66 грн, а отже і про їх задоволення.
Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди та зобов`язання повернути об`єкт оренди суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
За приписами ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі № 910/2861/18 та від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, у яких також зазначено, що для застосування ч. 2 ст. 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.
Головна ідея, на якій ґрунтується правило ч. 2 ст. 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку. Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору. Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що управнена сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє зобов`язану сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує управнену сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення. Одним із факторів, що може братися до уваги під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, є те, наскільки зобов`язана сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди.
Також, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23 звернуто увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. 
Як вище встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростовується відповідачем, останній протягом тривалого часу не сплачував орендні платежі. Розрахунок заборгованості з орендної плати та довідка про заборгованість з орендної плати за договором оренди №11/19 від 23.09.2019 свідчать, що останній платіж за договором було здійснено відповідачем 09.02.2022.
Наведене дає суду правові підстави стверджувати, що відповідачем істотно порушені умови укладеного договору, оскільки несплата орендної плати у порядку та розмірі, визначеному в договорі, істотно порушує права позивача та наносить шкоду його майновим інтересами, позбавляючи отримання очікуваного результату за договором оренди у вигляді щомісячної орендної плати.
При цьому, суд приймає до уваги відсутність заінтересованості відповідача у збереженні договору оренди, про що свідчать його доводи щодо невикористання орендованого приміщення за цільовим призначенням з лютого 2022 року. 
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовної вимоги про розірвання договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №11/19 від 23.04.2019, а отже і про її задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Частиною 1 ст. 25 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Пунктом 8.4. договору оренди визначено, що у разі припинення або розірвання договору оренди орендар зобов`язаний згідно акту прийому-передачі повернути об`єкт оренди орендодавцю в стані, в якому знаходився на момент передачі в оренду з урахуванням всіх виконаних орендарем поліпшень, які неможливо відділити від об`єкту оренди без спричинення йому шкоди, з урахуванням зносу за період терміну дії договору оренди. В акті приймання-передачі обумовлюється технічний стан об`єкту оренди на дату повернення. 
За таких обставин, з огляду на задоволення вимоги про розірвання договору, а також те, що об`єкт оренди на час розгляду справи судом відповідачем не повернутий позивачу за актом прийому-передачі (що підтверджується відповідачем у відзиві на позов), за відсутності доказів наявності обставин, за яких сторони позбавлені можливості підписати акт повернення майна за оренди, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути об`єкт оренди – частину нежитлового приміщення, загальною площею 34,17 кв.м, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 75, прим. 1, а отже і про її задоволення.
На підставі ст. 129 ГПК України, з огляду на часткове задоволення позову, витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 7 267,20 грн покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 5 981,35 грн – на відповідача, 1 285,85 грн – на позивача.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд 

В И Р І Ш И В:

1. Позов Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ялі Валентини Андріївни ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) до бюджету Слов`янської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області (КБКД 22080402 «Надходження від орендної плати за користування цілісним майновим комплексом та іншим майном, що перебуває у комунальній власності (міської/селищної/сільської територіальної громади)», код ЄДРПОУ 37967785, банк отримувача (ГУДКСУ) – казначейство України (ЕАП), отримувач – Слов`янське УК/Слов`янська МТГ/, код банку – 899998, номер рахунку (IBAN) UA458999980334119850000005658) заборгованість з орендної плати в розмірі 61 980 (шістдесят одна тисяча дев`ятсот вісімдесят) грн 31 коп., пеню в розмірі 6 103 (шість тисяч сто три) грн 98 коп., 3% річних в розмірі 1 433 (одна тисяча чотириста тридцять три) грн 55 коп., інфляційні втрати в розмірі 3 927 (три тисячі дев`ятсот двадцять сім) грн 66 коп.
3. Розірвати договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Слов`янська №11/19 від 23.04.2019, укладений між Управлінням комунальної власності Слов`янської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Ялі Валентиною Андріївною.
4. Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Ялі Валентину Андріївну ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) повернути до комунальної власності Слов`янської міської територіальної громади частину нежитлового приміщення, загальною площею 34,17 кв.м, що розташоване за адресою: Донецька обл., м. Слов`янськ, вул. Банківська, буд. 75, прим. 1.
5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ялі Валентини Андріївни ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області (84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 2, ідент. код 44546457) судовий збір в розмірі 5 981 (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) грн 35 коп.
6. В решті позову відмовити.
Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.
Повне рішення складено 03.04.2026.

Суддя Л.В. Ніколаєва