справа № 462/3461/25 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючої судді – ОСОБА_1 
за участю секретаря судових засідань – ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження: 
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №12025141390000405 від 24.03.2025 року за обвинуваченням 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Львова, який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

24.03.2025, близько 10 год.00 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «PROSTOR», що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Широка, 87, де здійснює свою діяльність ТОВ «НУМІС», який розміщений в торговому центрі «ВАМ», маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, таємно викрав гель для прання ТМ «Persil», об`ємом 2,97 л., після чого, незважаючи на зауваження працівника-консультанта іншого магазину ОСОБА_6 , який бачив незаконні дії ОСОБА_4 та не звертаючи уваги на вимоги такого зупинитися, залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном, чим завдав матеріальної шкоди ТОВ «НУМІС» на загальну суму 641 гривня 42 копійки без ПДВ.
У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год.30 хв., 24.02.2022, на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 із подальшими змінами та доповненнями, у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України, злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану. 
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст. 186 КК України. 
В судовому засіданні обвинувачений вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Зазначив, що шкодує про вчинене, вважає, що подібне більше не повториться, повністю відшкодував шкоду, просить суворо не карати.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України при вищезазначених обставинах, учасники судового провадження проти цього не заперечували. 
Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає доведеним факт відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є тяжким злочином.
Вчиненим кримінальним правопорушенням заподіяна матеріальна шкода у розмірі 641 грн. 42 коп.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Обставинами, які пом`якшують вину обвинуваченого ОСОБА_4 та передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характер вчиненого правопорушення, його наслідки та обставини вчинення, суспільну небезпеку, відношення обвинуваченого до вчиненого, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння слідству, що є підтвердженням істотного зниження суспільної небезпеки обвинуваченого та наслідків вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію сторони обвинувачення з цього питання, що у сукупності дає підстави для застосування ст. 69 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. 
Так, суд бере до уваги позицію потерпілого ТзОВ «НУМІС», представник якого звернувся із заявою до суду, у якій просить при призначенні покарання ОСОБА_4 врахувати повне відшкодування обвинуваченим завданого збитку, а саме вартість викраденого гелю для прання, вибачення перед потерпілою стороною, незначний розмір шкоди, а також враховує особу обвинуваченого, який усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, у вчиненому розкаявся, на обліку в лікаря нарколога та в лікаря психіатра не перебуває, є учасником бойових дій, брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, а відтак, вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбування призначеного йому покарання, однак, в умовах здійснення обов`язкового контролю за подальшою його поведінкою, при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього обов`язків, передбачених законом при застосуванні ст. 75 КК України.
Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 26.03.2025 року до ОСОБА_4 , який був затриманий 24.03.2025 року, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22.05.2025 року із визначенням розміру застави.
Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.05.2025 року у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 відмовлено та застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком на два місяці, тобто до 21.07.2025 року. 
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17.01.2026 року ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.03.2026 року.
Відповідно до положень ч.5,7 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_4 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24.03.2025 до 21.05.2025, та з 17.01.2026 року по 25.02.2026 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, та зарахувати в строк відбуття покарання строк перебування під домашнім арештом з 22.05.2025 року до 21.07.2025, на підставі ч.7 ст.72 КК України, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі
Враховуючи вимоги ст.377 КПК України, згідно якої, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання, з огляду на застосування щодо обвинуваченого звільнення від покарання з випробуванням, запобіжний захід слід скасувати, ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти в залі суду.
Цивільний позов в межах кримінального провадження не було заявлено. 
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Керуючись ст.ст.368-371,373-374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 24 березня 2025 року по 21 травня 2025 року та з 17 січня 2026 року по 25 лютого 2026 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк перебування під домашнім арештом з 22 травня 2025 року по 21 липня 2025, на підставі ч.7 ст.72 КК України, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
Зобов`язати ОСОБА_4 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк обчислювати відповідно до положень ст.165 КВК України з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою скасувати.
ОСОБА_4 негайно звільнити з-під варти в залі судового засідання.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 26.03.2025 року на гель для прання Persil ємністю 2,97 л., кепку чорно-білу з надписом “Rough Studios”, штани чорного кольору із білим надписом “Puma”, куртку чорного кольору з синіми застібками, кросівки сіро-синього кольору марки “Staff”.
Речові докази: 
-гель для прання Persil ємністю 2,97 л. – повернути власнику;
-кепку чорно-білу з надписом “Rough Studios”, штани чорного кольору із білим надписом “Puma”, куртку чорного кольору з синіми застібками, кросівки сіро-синього кольору марки “Staff” – повернути власнику;
-DVD-R диск, об`ємом 4,7 Гб, на якому міститься відеозапис з камер внутрішнього спостереження в приміщенні ТОВ «ВАМ», що адресою м.Львів, вул.Широка, 87 від 24.03.2025 – залишити в матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1