Номер провадження: 22-ц/813/2682/26 
Справа № 496/2435/19
Головуючий у першій інстанції Портна О.П.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області віл 05 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа: Управління ДКСУ у Біляївському районі Одеської області, про відшкодування шкоди завданої бездіяльністю Нерубайської сільської ради, -
В С Т А Н О В И В:

08 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив 01.02.2021, 28.10.2024 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області із залученням третьої особи: Управління ДКСУ у Біляївському районі Одеської області, з вимогами про відшкодування шкоди завданої бездіяльністю Нерубайської сільської ради.
Свої вимоги мотивує тим, що 21 липня 2018 року позивач направив на електронну адресу відповідача запит щодо надання інформації стосовно вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району, котрі можуть бути використані для будівництва та обслуговування житлових будинків. Запит залишився без відповіді. 26.09.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки. Рішення по заяві отримано позивачем не було. Запитувану інформацію щодо вільних ділянок, що можуть бути використані під забудову Нерубайська сільська рада не надала. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6354/18 від 30.01.2019 було визнано протиправним бездіяльність Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.09.2018. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 760 000 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
01 серпня 2019 року представником відповідача було надано до суду відзив на позовну заяву яким у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що заява позивача від 26.09.2018 була розглянута та по ній було прийнято рішення №559-VІІ від 24.10.2018, яким позивачу було відмовлено у наданні земельної ділянки на підставі ст. 118 ЗК України, а саме не зазначено місце розташування земельної ділянки, та ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Копія вказаного рішення була направлена на адресу позивача простим поштовим відправленням, крім того про результат розгляду справи позивач був повідомлений в усній формі в приміщенні сільської ради. Також позивача було повідомлено про прийняття рішення за його заявою листом від 26.04.2019 за вих. №02-17-473. Також рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 по справі №420/6354/18 є виконаним згідно ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 про прийняття звіту від 06.06.2019 №02-17-653. Враховуючи викладене, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. 
12 жовтня 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідач рішенням №697-УІІ від 22.08.2019, повторно відмовив позивачу у надані дозволу на виготовлення землевпорядної документації. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі №420/1652/20 вищевказане рішення Нерубайської сільської ради визнано протиправним, що являється підставою для відшкодування моральної шкоди. 
01 лютого 2021 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в обґрунтування якої зазначено, що Одеським окружним адміністративним судом було прийняте рішення від 05.08.2020 по справі №420/1652/20 котрим було визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради №697-УІІ від 22.08.2019 та зобов`язано Нерубайську сільську раду повторно розглянути заяву щодо виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з врахуванням висновків суду. На виконання рішення суду Нерубайською сільською радою було прийнято рішення №877-УІІ від 27.08.2020 котрим позивачу втретє було відмовлено у виділенні земельної ділянки. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 185 000 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі. 
24 серпня 2023 року від представника позивача, надійшла заява про збільшення позовних вимог, в обґрунтування якої зазначено, що позивач фактично мав (має) право отримати дозвіл та розробляти проект землеустрою навіть одночасно з третьою особою, а подальше затвердження цих проектів сільрадою повинно відбуватися об`єктивно, справедливо і прозоро, з кінцевим визначенням особи, що і отримає право власності або користування (оренду) на цю земельну ділянку. Окрім цього, на момент прийняття оскаржуваного рішення №877-УІІ, тобто станом на 27.08.2020 спірна земельна ділянка ще не перебувала у власності або користуванні фізичних чи юридичних осіб та рішення про остаточне відведення цієї земельної ділянки третій особі відповідачем не приймалося, а було лише ухвалено рішення про затвердження проекту землеустрою і то, фактично після, а не до прийняття спірного рішення №877-УІІ. Відповідач не міг у своєму спірному рішенні №877-УІІ посилатися, як на підставу для відмови, на своє наступне рішення №878-УІІ, яке було прийнято пізніше. Приймаючи до уваги норми Закону України №497-УІІІ від 02.06.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою», відповідач, в даному конкретному випадку, на думку представника позивача, повинен був розглянути питання затвердження проекту землеустрою для третьої особи ще у 2017 році, а фактично розглянув його 27.08.2020, тобто в день прийняття рішення про відмову позивачу. В зв`язку з чим, розмір моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача, він оцінює в розмірі 150 000 гривень, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі.
21 листопада 2023 року від представника відповідача надійшли пояснення, в яких представник просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування зазначено, що отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є одним з початкових етапів визначеної законом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому, не суттєво за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект компетентним органом буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, орган місцевого самоврядування може відмовити». Акцентувала увагу, що, навіть, за умови надання Нерубайською сільською радою дозволу на розроблення ОСОБА_1 проекту землеустрою у позивача не виникло б жодного майнового права відносно земельної ділянки, бажаної ним до приватизації. Оскільки, стадія надання дозволу сільською радою на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є початковим етапом процедури безоплатної приватизації земельної ділянки та має на меті лише формування земельної ділянки, як окремого об`єкта цивільного обороту. Відсутність обтяжень будь-яких осіб, які бажають набути у власність таку земельну ділянку, на цій стадії, ще й підтверджується можливістю двох та більше осіб претендувати на набуття у власність такої земельної ділянки, шляхом розроблення відповідних проектів землеустрою. Надання у власність громадян земельних ділянок в межах норм безоплатної приватизації із земель комунальної власності відповідних територіальних громад є виключною компетенцією міських, селищних, сільських рад. На даний час, за ОСОБА_1 зберігається право щодо набуття у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах – не більше 0,25 гектара, в селищах – не більше 0,15 гектара, в містах – не більше 0,10 гектара. Тобто, відповідач не позбавляв позивача, гарантованого йому ст. 116 ЗК України права на одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) цього органу; наявність шкоди; причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. На думку представника відповідача, позивачем в рамках даної справи не наведено наявності одночасно вищевказаних трьох умов, які б свідчили про понесення позивачем моральної шкоди, внаслідок ненадання Нерубайською сільською радою йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На підставі вищевикладеного представник відповідача вважає, що у позивача не виникло правомочностей власника відносно бажаної до приватизації земельної ділянки, позивач, навіть, не скористався можливістю щодо розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з метою її формування як окремого об`єкта цивільного обороту, вважав доведеним то факт, що нібито, внаслідок протиправного рішення відповідача, позивач був позбавлений права набути у власність земельну ділянку в межах норм безоплатної приватизації. 
28 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в який останній просив стягнути з відповідача 760 000 гривень моральної шкоди, яку зазнав позивач через протиправні дії відповідача. В обґрунтування зазначив, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023 по справі №420/5297/21 фактично визнано, що Нерубайською сільською радою була вчинена пряма дискримінація щодо позивача. 
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області, третя особа: Управління ДКСУ у Біляївському районі Одеської області, про відшкодування шкоди завданої бездіяльністю Нерубайської сільської ради відмовлено.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області віл 05 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та стягнути з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 760 000 гривень, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Учасники справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про отримання судової повістки-повідомлення та довідки про доставку судових повісток-повідомлень в електронний кабінет Електронного суду (т. 4 а.с. 44-46).
Згідно статті 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Явка до суду апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалася. 
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.07.2018 ОСОБА_1 направ на адресу Нерубайської сільської ради запит на інформацію щодо вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, відведених для будівництва та обслуговування житлових будинків. 
26 вересня 2018 року ОСОБА_1 направив на адресу Нерубайської сільської ради заяву про виділення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку з проханням виділити йому вільну земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку (в межах норми передбаченої ст. 121 ЗК України (0,1 га)) на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та надати дозвіл на виготовлення землевпорядної документації щодо відведеної земельної ділянки. 
Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №559-VІІ від 24.10.2018 ОСОБА_1 відмовлено згідно ст. 118 ЗК України, а саме: не зазначено місце розташування земельної ділянки. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 по справі №420/6354/18, адміністративний позов ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.09.2018. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2018. 
04 квітня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу Нерубайської сільської ради звернення щодо виконання рішення суду з проханням надати інформацію щодо вільних земельних ділянок на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, відведених для будівництва та обслуговування житлових будинків. 
Листом від 26.04.2019 за вих. №02-17-473 Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області повідомила ОСОБА_1 про відмову у надані земельної ділянки на підставі ст. 118 ЗК України, а саме не зазначено місце розташування земельної ділянки та ст. 24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Додатково повідомлено, що на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області вільні земельні ділянки, відведені для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), відсутні. Зазначено, що Генеральний план населених пунктів Нерубайської сільської ради не пройшов в установленому порядку екологічну експертизу. 
Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №620-VІІ від 04.06.2019 відмовлено ОСОБА_1 у виділені вільної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку (в межах норм передбачених ст. 121 ЗК України 0,1 га) на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки, у зв`язку з ненаданням до заяви графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. 
18 червня 2019 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області направлено на адресу Одеського окружного адміністративного суду Звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 у справі №420/6354/18 за позовом ОСОБА_1 до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 по справі №420/6354/18 прийнято звіт Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 по справі №420/6354/18 та постановлено вважати його виконаним в повному обсязі. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 по справі №420/1652/20 визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області №697-VІІ від 22.08.2019. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з врахуванням висновків суду.
Рішенням Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області №877-VІІ від 27.08.2020, на виконання рішення суду щодо зобов`язання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд з врахуванням висновків суду по справі №420/1652/20 від 10.06.2020, повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 , відмовити у надані дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд у зв`язку із затвердженням проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки ОСОБА_2 ..
05 листопада 2020 року старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Згамою З.О. постановлено постанову про відкриття виконавчого провадження №63490501 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 04.09.2020 Одеським окружним адміністративним судом по справі №420/1652/20 про зобов`язання Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з врахуванням висновків суду. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023 по справі №420/5297/21, визнано протиправним та скасовано рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 27.08.2020 за №877-VІІ «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га у власність. Зобов`язано Нерубайську сільську раду Біляївського району Одеської області вирішити питання про виділення ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на території Нерубайської сільської ради та надати дозвіл на виготовлення землевпорядної документації щодо відведеної земельної ділянки. 
Отже, встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області із заявами про виділення йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку. Рішеннями №650-VІ від 30.01.2019, №697-VІІ від 22.08.2019, №877-VІІ від 27.08.2020 Нерубайська сільська рада відмовила позивачу у задоволенні його заяви. Рішеннями Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 по справі №420/6354/18, від 10.06.2020 по справі №420/1652/20, та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.08.2023 по справі №420/5297/21, вищевказані рішення Нерубайської сільської ради визнано протиправними та скасовані.
На підставі викладених обставин, ОСОБА_1 просив суд стягнути на свою користь з Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області завдану моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 760 000 гривень.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності спричиненої позивачу моральної шкоди від неправомірних дій відповідача. Також суд зазначив, що позивачем не надано суду доказів моральних (душевних) переживань та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, з урахуванням того, що заяви про збільшення позовних вимог зводилися до незгоди з рішеннями відповідача та до упущення фінансової вигоди.
Окрім того, суд зазначив, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є початковим етапом процедури безоплатної приватизації земельної ділянки та має на меті лише формування земельної ділянки, як окремого об`єкта цивільного обороту. Відповідач, своїми діями, не позбавляв позивача гарантованого йому ст. 116 ЗК України права на одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд встановив характер спірних правовідносин, належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих учасниками справи доказам у їх сукупності та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позовних вимог та недоведеності спричиненої позивачу моральної шкоди діями відповідача.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на судові рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року по справі №420/6354/18, від 10 червня 2020 року по справі №420/1652/20, та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року по справі №420/5297/21, якими були визнані протиправними та скасовані рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про відмову у виділені позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що доводять протиправність дій відповідача по відношенню до позивача, вчинення прямої дискримінації, та спричинення йому моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 760 000 гривень.
Однак, колегія суддів не приймає до уваги вищезазначені твердження апеляційної скарги, оскільки викладені позивачем ОСОБА_1 обставини не є безумовною правовою підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 760 000 гривень, з огляду на наступне.
Частинами 1-2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилося порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 по справі №400/491/21, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди; причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17.
Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Доводи ОСОБА_1 викладені у позовній заяві та в апеляційній скарзі щодо заподіянні йому діями відповідача моральної шкоди в розмірі 760 000 грн є лише його суб`єктивною думкою, яка ґрунтується на емоційних висловлюваннях, без надання на їх підтвердження будь-яких доказів, які могли б бути оцінені судом (наприклад висновок експерта, свідчення свідків, медична документація про стан здоров`я позивача. Сам по собі факт скасування рішень Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, що стосуються позивача не свідчить про заподіяння йому моральної шкоди у зазначеному розмірі.
На підставі вищевикладеного та актуальної практики Верховного Суду, колегія суддів вважає, що при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, тому суд першої інстанції, перевіривши доводи позивача, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм належну оцінку у відповідності до вимог ст. ст. 12, 80-89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
Доводи наведені в апеляційній скарзі були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
З урахуванням викладеного, оскільки законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення
Рішення Біляївського районного суду Одеської області віл 05 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Повний текст судового рішення складено: 23 квітня 2026 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький 

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда