РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 	справа № 580/11592/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Янківської В.П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
16 жовтня 2025 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:
1) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 у особі ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо зарахування ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , в запас для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період (визнання військовозобов`язаним), взяття на військовий облік та внесення інформації про це в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
2) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , з військового обліку на підставі п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII та зміни категорії на невійськовозобов`язаний;
3) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 у особі ІНФОРМАЦІЯ_2 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , з військового обліку на підставі п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону №2232-XII, змінити категорію на невійськовозобов`язаний та виправити прізвище.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду 21 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року 
залучено до участі в справі в якості співвідповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 
В обґрунтування позовних вимог позивач 21.11.1969 р.н вказує, що підлягав виключенню з військового обліку, як такий що досяг граничного віку перебування в запасі другого розряду. Натомість діями відповідача порушуються його права як особи, яка ще з 2009 року виключена з військового обліку, про що наявні відмітки у військовому квитку № НОМЕР_2 . 
Відповідач-1 подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з огляду на те, що змінами до Закону України № 2232 «Про військовий обовязок і військову службу» граничний вік перебування військовозобов`язаних осіб в запасі подовжили до 60 років, а тому позивач вважається військовозобов`язаним, і підлягає поновленню в запасі, оскільки не досяг 60-річного віку. 
Відповідач-2 відзив на позовну заяву не надав, хоча належним чином повідомлений про розгляд справи через систему Електронний суд.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 2004 року працює у Головному управлінні статистики у Черкаській області. У травні 2025 року на виконання листа Державної служби статистики раїни, Головне управління статистики у Черкаській області через електронний портал Дія отримало інформацію з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перелік військовозобов`язаних працівників, серед яких було зазначено прізвище позивача.
У серпні 2015р., за місцем роботи у Головному управлінні статистики у Черкаській області, позивачу була вручена повістка про виклик на 11.08.2015р. до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де повідомили про виключення з військового обліку у 2009 році у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі другого розряду. 
У травні 2019 року представники ІНФОРМАЦІЯ_7 знову намагалися вручити повістку за місцем роботи, але позивач зміг довести, що є невійськовозобов`язаним. Для уникнення в подальшому подібних ситуацій та для офіційного підтвердження статусу невійськовозобов`язаного позивач особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із запитом. ІНФОРМАЦІЯ_8 в листі-відповіді від 19.06.2019р. №6/1915 підтвердив що позивач є невійськовозобов`язаною особою, констатуючи той факт, що станом на 2019р. позивач також не перебував у запасі та на військовому обліку.
Крім того, одночасно позивач звернувся до Міністерства оборони України про надання роз`яснень щодо поновлення на військовому обліку військовозобов`язаних у військовому комісаріаті. За дорученням командувача Сухопутних Сил України №5-3037Л ІНФОРМАЦІЯ_9 було розглянуто звернення та у листі-відповіді від 26.06.2019р. №6/14/627 було повідомлене таке: «особа, яка була виключена з військового обліку, як така, що досягла граничного віку перебування в запасі до березня 2014р., в разі недосягнення нею граничного віку перебування в запасі встановленого на день звернення, має право у добровільному порядку подати до військового комісаріату заяву про взяття його на військовий облік військовозобов`язаних».
Позивач зазначає, що з 19.06.2019 не відвідував жодне ТЦК, заяв про взяття на облік не подавав, жодних повідомлень не отримував про визнання його військовозобов`язаним чи взяття на військовий облік.
09.05.2025 позивач сформував через застосунок Дія витяг електронного військово-облікового документу та отримав інформацію, що позивач є військовозобов`язаний на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_10 з обліковими даними позивача. 
Позивач вважає, що він не має статусу військовозобов`язаного в силу такого запису у військовому квитку та в силу закону, а тому на нього не поширюються закони про військовий обов`язок та військову службу, він не зобов`язаний проходити ВЛК, оновлювати облікові дані, йому не можна вручити повістку тощо. 
При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII, зокрема, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі – відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військовооблікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Частиною 8 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Статтею 27 чинної редакції закону передбачено, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в районних (міських) військових комісаріатах та відповідних органах інших військових формувань. Запас військовозобов`язаних поділяється на першу і другу категорії. До запасу першої категорії належать військовозобов`язані, які проходили військову службу та здобули під час її проходження військово-облікову спеціальність. До запасу другої категорії належать військовозобов`язані, які не здобули військово-облікової спеціальності під час проходження військової служби або не проходили військової служби, а також військовозобов`язані-жінки. Військовозобов`язані, зараховані до запасу другої категорії, у разі здобуття під час перебування в запасі або служби у військовому резерві військово-облікової спеціальності переводяться до запасу першої категорії (крім військовозобов`язаних-жінок).
Позивач позові зазначає, що він з 21.11.2009р. підлягав виключенню з військового обліку як такий, що досяг граничного віку перебування в запасі другого розряду ( в редакції Закону №2232-XII від 11.06.2009р.)
Частиною 2 статті 28 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній станом на 11.06.2009) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад -до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
При цьому ч. 4 ст. 28 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній станом на 11.06.2009) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Водночас, за приписами п. 4 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній станом на 11.06.2009) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Разом з цим, положення Закону № 2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін.
Так, Законами України від 27.03.2014 № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та від 22.07.2014 № 1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до ст. 28 Закону № 2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 та станом на теперішній час з 50 років до 60 років.
При цьому, положення ч. 4 ст. 28 Закону № 2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, станом на теперішній час змін не зазнало.
Тобто, з набранням чинності змінами до ч. 2 ст. 28 Закону № 2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається військовозобов`язаним, як особа, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Суд погоджується із позицією відповідачів, що у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивач підлягає поновленню в запасі, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Конституція України, зокрема стаття 58 визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У спірних правовідносинах юридичних фактом за вольовим критерієм є подія, з настання якої не залежить від волі та свідомості людини, - недосягнення позивачем граничного віку перебування у запасі. Вік особи як юридичний факт - стан є триваючою обставиною, що породжує для такої особи юридичні наслідки, а в спірних правовідносинах такими наслідками є застосування до позивача положень зазначених Законів № 1169-VII та №1604-VII. За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні(розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних). На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону № 2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону № 2232-XII він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі№ 814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17.
Таким чином, суд висновує, що факт виключення чи не виключення позивача з військового обліку після досягнення ним сорокарічного віку не є визначальним для вирішення цього позову, оскільки на сьогодні, в період перебування Держави України у воєнному стані, керуючись конституційними нормами та законодавством про військовий обов`язок, позивач не має права на виключення з військового обліку. 
Таким чином, оскільки за чинними нормами статті 28 Закону №2232-XII позивач не досяг граничного віку перебування у запасі та є військовозобов`язаним, тому Черкаський об`єданий міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки на законних підставах, в межах повноважень та у спосіб, який передбачений нормативно-правовими актами, вчинив дії щодо поновлення позивача на військовому обліку військовозобов`язаних.
Враховуючи, що позивач 1968 р.н., перебуваючи в запасі другого розряду підлягає поновленню на військовому обліку, як такий що не досягнув 60 років, тобто повинен згідно зі чинним законодавством виконувати правила військовому обліку військовозобов`язаних.
Посилання позивача на листи-відповіді суб`єктів владних повноважень щодо виключення позивача з військового обліку не створює правової позиції як для сторін так і для суду зі спірного питання та не несе юридично-правового навантаження, та у свою чергу не спростовує позицію відповідача та не змінює військову політику держави, зафіксовану в нормативно-правових актах, якими керуються органи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для виконання основних завдань організації військового обліку та проведення мобілізації тощо.
На підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позиція позивача зі спірних питань є помилковою та такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та/або фактичним обставинам справи.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та основним доводам сторін, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає повністю.
Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд
вирішив:
Відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 
ІНФОРМАЦІЯ_2 
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА