ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2025 р.  м. Київ Справа № 911/2710/25 

Розглянувши матеріли справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я»
до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

Суддя Карпечкін Т.П.
За участю представників:
Від позивача: Кобилянський В.А., Руденко Г.Б.;
Від відповідача: не з`явився; 
Від третьої особи: Титикало Р.С.

Обставини справи:
У провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» до Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.08.2025 відкрито провадження у справі № 911/2710/25 за правилами загального позовного провадження. Сторони належним чином повідомлені про дане судове провадження. 
В ході підготовчого провадження у справі № 911/2710/25 судові засідання відкладались з метою з`ясування усіх обставин, передбачених ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.
В ході підготовчого провадження 29.10.2025 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Київської області від Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
В обґрунтування поданої заяви Калинівська селищна рада Фастівського району Київської області зазначає про те, що вона є власником спірних земельних ділянок та вважає, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Забір`я» відсутнє право постійного користування спірними земельними ділянками.
Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки особи, яка не є стороною у справі, зокрема, на права та обов`язки Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області, а відтак, суд дійшов висновку про залучення Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області до участі у справі № 911/2710/25 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.10.2025 відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Калинівську селищну раду Фастівського району Київської області.
За наслідками підготовчого провадження у справі позивач позовні вимоги підтримав, відповідач відзиву на позов не наддав, третя особа проти задоволення позову заперечувала. Також учасники справи зазначили про те, що ними повідомлено про всі відомі обставини справи, та надані суду всі наявні у них докази.
На виконання вимог ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України судом під час підготовчого провадження у справі № 911/2710/25 вирішено питання та вчинено усі дії, необхідні для підготовки справи до розгляду по суті.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.12.2025.
У судовому засіданні 03.12.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, Відповідач проти позову заперечував.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.
У зв`язку з чим, в судовому засіданні 03.12.2025 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з викладених у позові обставин, відповідно до рішення Данилівської сільської ради народних депутатів від 26.01.2001 Відкритому акціонерному товариству «Забір?я» було видано Державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 000184-265 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 74,5 га.
В подальшому, 01.07.2009 на виконання Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 назву підприємства було приведено у відповідність до вимог закону, відповідно Відкрите акціонерне товариство «Забір`я» було перетворено у Публічне акціонерне товариство «Забір`я».
05.12.2017 у зв`язку зі зміною типу товариства та на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» Публічне акціонерне товариство «Забір`я» було перетворено у Приватне акціонерне товариство «Забір`я».
01.06.2020 у зв`язку із рішенням загальних зборів акціонерів № м31 від 04.02.2020 Приватне акціонерне товариство «Забір`я» було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю «Забір`я».
Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України у разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. У зв`язку з чим, позивач - ТОВ «Забір`я» стверджує, що до нього перейшли всі права правопопередника, в тому числі й право постійного користування землею.
На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 16.10.2023, виконаної ТОВ «ГеоБуд 2000», було здійснено поділ земельної ділянки площею 74,5 га, в результаті чого були сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221482003:02:022:0110, 3221482003:02:022:0109, 3221482001:01:029:0022, 3221482001:01:030:0011, 3221482001:01:028:0030 та3221482002:04:005:0018.
17.07.2025 з метою належної реєстрації існуючого права постійного користування земельними ділянками позивач звернувся до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Арвахі Вільяма Тамразовича з заявами про державну реєстрацію речових прав №№ 67989251, 67989491, 67990059, 67990717, 67990846, 67990960 на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3221482003:02:022:0109, площею 8,5995 га; 3221482002:04:005:0018, площею 14,5596 га; 3221482001:01:030:0011, площею 39,3507 га; 3221482001:01:028:0030, площею 2,2383 га; 3221482003:02:022:0110, площею 6,1095 га; 3221482001:01:029:0022, площею 3,6255 га відповідно.
23.07.2025 Державним реєстратором прав на нерухоме майно Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області по кожній із зазначених заяв винесені рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій № № 80040774, 80043171, 80043421, 80043562, 80043963, 80044097, які й оскаржує позивач.
Приймаючи оскаржувані рішення державний реєстратор прав керувався п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановивши, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
В оскаржуваних рішеннях державний реєстратор послався на те, що земельна ділянка припиняє своє існування як об`єкт цивільних прав в разі її поділу. У ході розгляду заяв встановлено, що поділ вищевказаної земельної ділянки дійсно здійснений про що свідчать відкриті відповідні розділи у ДРРП. Однак відсутнє рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі новоутворених земельних ділянок у постійне користування заявнику. Враховуючи вищевикладене, заявник мав надати документи на новостворені земельні ділянки, щодо яких у нього виникає право постійного користування.
На думку позивача таке обґрунтування не відповідає чинному законодавству, оскільки право постійного користування ТОВ «Забір`я» у встановленому порядку не припинялося і, відповідно, перейшло на новосформовані земельні ділянки. В обґрунтування цього позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 18.11.2020 у справі № 904/6059/19 та від 17.05.2021 у справі № 923/196/20, згідно з якими у разі поділу земельної ділянки змінюються межі, площа та кадастровий номер цієї земельної ділянки, проте обсяг прав попереднього землекористувача, набутий на таку земельну ділянку у встановленому законом порядку на підставі державного акта на право постійного користування землею, не змінюється.
Виходячи з наведеного у позові обґрунтування, позивач просить:
1. Визнати незаконними та скасувати рішення 23 липня 2025 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області Арвахі Вільяма Тамразовича від 23.07.2025: № 80040774; № 80043171; № 80043421; № 80043562; № 0043963; № 80044097.
2. Зобов`язати суб`єкт державної реєстрації прав – Борщагівську сільську раду Бучанського району Київської області (в особі державного реєстратора прав Арвахі Вільяма Тамразовича) зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Забір?я» право постійного користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованими на території Калинівської селищної ради Фастівського району Київської області: кадастровий номер 3221482003:02:022:0109, площею 8,5995 га; кадастровий номер 3221482002:04:005:0018, площею 14,5596 га; кадастровий номер 3221482001:01:030:0011, площею 39,3507 га; кадастровий номер 3221482001:01:028:0030, площею 2,2383 га; кадастровий номер 3221482003:02:022:0110, площею 6,1095 га; кадастровий номер 3221482001:01:029:0022, площею 3,6255 га.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, позовні вимоги не заперечив.
Третя особа надала суду пояснення, згідно з якими Калинівська селищна рада не погоджується з доводами позивача та вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Пунктом 6 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України визначено, що ромадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.
ВАТ «Забір?я» (правопопередник позивача) неодноразово зверталося до Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області з клопотанням про передачу йому у довгострокову оренду спірної земельної ділянки водного фонду загальною площею 74,5 га.
Надсилаючи клопотання за вих. № 205 від 22.08.2007 та № 227 від 24.09.2007 про передачу йому у довгострокову оренду спірної земельної ділянки ВАТ «Забір?я» виявило намір перейти до відносин оренди спірної земельної ділянки та добровільну відмову від права постійного користування.
Відповідно до статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
У 2004 році Державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на замовлення ВАТ «Забір?я» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку ВАТ «Забір?я».
21.01.2005 рішенням Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області було затверджено вищевказану технічну документацію та доручено сільському голові укласти договір оренди вказаної земельної ділянки.
Вищевказані факти встановлені Васильківським міськрайонним судом Київської області та не потребують повторного встановлення і дослідження (постановою від 26.12.2013 у справі №1008/472/12).
12.10.2007 Рішенням 10-ї сесії V скликання Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області № 920 «Про надання ВАТ «Забір?я» у довгострокову оренду на 10 років земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом (став нагульний № 8) в межах села Липовий Скиток Данилівської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення).
Вказаним рішенням також було скасовано рішення Данилівської сільської ради щодо земельних ділянок водного фонду від 26.01.2001 «Про надання у постійне користування земельних ділянок ВАТ «Забір?я».
19.06.2008 між ВАТ «Забір?я» та Данилівською сільською радою Васильківського району Київської області укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду (далі – Договір) загальною площею 74,4831 га з розташованим на ній водним об`єктом (став нагульний № 8) в межах с. Липовий Скиток Данилівської сільської ради Васильківського району для товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення) терміном на 10 років.
Таким чином, сторони фактично реалізували правовий механізм переходу від права постійного користування до права оренди, змінивши титул користування земельною ділянкою, що підтверджує припинення права постійного користування земельною ділянкою у зв`язку з переходом до іншої правової підстави володіння та користування – оренди.
21.02.2020 рішенням Господарського суду Київської області, з урахуванням постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2020 у справі № 911/2656/19, залишених в силі постановою Верховного Суду від 18.05.2021, встановлено припинення дії договору оренди земельної ділянки від 19.06.2018 з 10.03.2019 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено.
04.11.2025 Калинівською селищною радою було прийнято рішення №870-60-VIII «Про зміну цільового призначення земельної ділянки». Даним рішення Калинівської селищної ради було змінено цільове призначення спірних земельних ділянок із земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (КВЦПЗ 01.01) на землі для експлуатації та догляду за водними об`єктами (КВЦПЗ 10.01).
Таким чином на думку третьої особи, ТОВ «Забір?я» не має ні права оренди, ні права постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами 3221482003:02:022:0110 площею 6,1095 га; 3221482003:02:022:0109 площею 8,5995 га; 3221482001:01:029:0022 площею 3,6255 га; 3221482001:01:030:0011 площею 39,3507 га; 3221482001:01:028:0030 площею 2,2383 га; 3221482002:04:005:0018 площею 14,5596 га. Відповідно, відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій є правомірною та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволені позову має бути відмовлено, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявами про державну реєстрацію права постійного користування на зазначені земельні ділянки. Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно відмовлено в проведенні реєстраційних дій.
Оскаржуючи ці рішення позивач виходить з того, що він є постійним користувачем земельної ділянки площею 74,5 га на підставі Державного акту від 26.12.2001 серії ІІ-КВ №000184-265, яка в подальшому поділена на спірні земельні ділянки. Проте дане твердження спростовується матеріалами справи.
Судом встановлено, що 19.06.2008 між ВАТ «Забір?я» та Данилівською сільською радою Васильківського району Київської області укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду загальною площею 74,4831 га з розташованим на ній водним об`єктом (став нагульний №8) в межах с. Липовий Скиток Данилівської сільської ради Васильківського району для товарного сільськогосподарського виробництва (риборозведення) терміном на 10 років. Та обставина, що цей договір стосується тієї самої ділянки яка була надана правопопереднику позивача в постійне користування, визнається всіма учасниками справи і тому, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню. Розбіжності в площі земельної ділянки (74,5 га та 74,4831 га) пояснюються зміною нормативних вимог до точності зазначення площі в правовстановлюючих документах та можливим уточненням площі земельної ділянки при виготовлені документації із землеустрою.
Отже, сам факт укладення договору оренди спірної земельної ділянки свідчить про припинення права постійного користування нею, оскільки одночасне існування двох конкуруючих речових прав на земельну ділянку є неможливим. На це неодноразово звертав увагу Верховний Суд, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 587/2331/16-ц Верховний Суд зазначив, що «Одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам закону, який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до порушення права позивача як орендаря».
Крім того суд звертає увагу, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, це є підставою для відмови в державній реєстрації прав.
В свою чергу, перелік документів, які є підставою для державної реєстрації речових прав визначено ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема п. 8 цього переліку включає державний акт на право постійного користування землею, виданий до 1 січня 2013 року, а п. 13 – рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність. Проте, земельна ділянка, яка перебувала у постійному користуванні правопопередника позивача, була поділена. 
Відповідно до п. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок. В той же час позивач не надав державному реєстратору речових прав інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття ним права постійного користування земельними ділянками, зокрема рішення власника земельних ділянок або уповноваженого ним органу (яким в даному випадку відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України є третя особа).
Крім того, як вбачається зі змісту позову та про це зазначає сам позивач, спір у справі стосується права постійного користування, тобто є спором про право. Дійсно, у таких спорах оскарження рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора відбувається у в порядку господарського судочинства, але як похідна вимога від основної вимоги про право.
Однак, позивачем відповідну вимогу оскарження рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора заявлено як самостійні вимоги до відповідача, який не є суб`єктом спору про право і у спорі до державного реєстратора спір про право не може бути вирішений.
За наведених обставин, враховуючи існування спору про право, який не може бути вирішений у межах заявлених позовних вимог, вимоги до державного реєстратора є необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені, спір про право заявлено до неналежного відповідача, тому позов задоволенню не підлягає у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати на сплату судового збору не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено у порядку і строки, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20.03.2026.

Суддя Т.П. Карпечкін