Справа № 201/14181/25
Провадження № 2/201/1361/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
27 березня 2026 року       м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого - судді Покопцевої Д.О.,
секретаря - Тоцької Л.В.,
за участі адвоката – П`ятигорець І.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа – Управління-служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, - 

ВСТАНОВИВ:

Рух справи 
06.11.2025р. до Соборного районного суду міста Дніпра засобами поштового зв`язку надійшла вказана позовна заява із доданими матеріалами (у зшитому вигляді, на 329арк., опечатана конгривкою, через що не розшивалася), датована 03.11.2025р., за підписом представника позивача – адвоката Корнієнко М.С. (діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.07.2025р.) в якій позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 , батьківських прав на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідача у справі. 
27.11.2025р.з Єдиного державного демографічного реєстру отримана відповідь № 2055559, відповідно до якої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 27.11.2025р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07.01.2026р. 
10.12.2025р. Соборним районний судом м. Дніпра через підсистему «Електронний суд» отримана уточнена щодо контактних та ідентифікаційних даних третьої особи позовна заява.
19.12.2025р. Соборним районним судом міста Дніпра отримані письмові пояснення представника адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Голик О.І., в яких представник третьої особи просить питання позбавлення батьківських прав розглядати без участі третьої особи, та прийняти рішення в інтересах дитини. Письмовий висновок щодо розв`язання спору не поданий.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 07.01.2026р. витребувано у Комунального підприємства "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. II. Мечникова" Дніпропетровської обласної ради" (код ЄДРПОУ 01985423, адреса: 49005, м. Дніпро, пл. Соборна, 14) інформацію та належним чином засвідчені копії документів щодо лікування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема, про причини звернення до медичного закладу, скарги під час звернення, виписку з історії хвороби/медичну карту, висновки про стан здоров?я та поставлені діагнози; витребувано y Комунального підприємства (КП) "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради" (код ЄДРПОУ 01985400, адреса: 49115, м. Дніпро, вул. Бехтерева, буд. 1) інформацію та належним чином засвідчені копій документів щодо лікування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема, про причини звернення до медичного закладу, скарги під час звернення, виписку з історії хвороби/медичну карту, висновки про стан здоров?я та поставлені діагнози; витребувано в адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради – в порядку ст. 19 Сімейного кодексу України письмовий висновок щодо розв`язання спору, постановлено викликати та допитати свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
16.01.2026р. Соборним районним судом міста Дніпра отримано заяву Управління-служби у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, якою представник Управління просить провести розгляд справи без його участі; також вказує, що надати витребуваний висновок неможливо, позаяк через повномасштабне вторгнення росії на територію України позивачка разом із сином ОСОБА_7 виїхала з України. 
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 04.03.2026р., постановленою судом без оформлення окремого документа, зазначеною в протоколі судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.
Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, викладені у позовній заяві.
Інші учасники судового процесу у судові засідання з розгляду справи по суті не з`являлись, про дату, час та місце засідання повідомлялись належним чином, в т.ч. відповідач у справі, якого додатково також повідомлялось про відповідне судове засідання шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади.
Від інших учасників судового процесу будь-яких заяв, клопотань, в т.ч. порядку ч. 3 ст. 131 ЦПК України, не надійшло.
Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 ЦПК України, розгляд завершений 27.03.2026р. без такої фіксації.

Обґрунтування позовних вимог
В позові, зокрема, вказується, що сторони у справі мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначається, що вони (сторони) з 20.11.2015р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в зазначеному шлюбі позивач набула прізвище чоловіка – « ОСОБА_8 ».
Зауважується, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.11.2017р. у справі № 201/14679/17 шлюб між сторонами розірвано, оскільки іх родина розпалася, спільне проживання припинено з квітня 2017р. 
Рішенням від 30.11.2027р. апеляційного суду Дніпропетровської області постановлено стягувати з 03.10.2017р. з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь матері цієї дитини ОСОБА_9 в твердій грошовій сумі по 1 500 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття. 
Як стверджується у позові, позивач та малолітій син наразі проживають спільно, разом із чоловіком позивачки - громадянином США ОСОБА_10 , та їх спільними дітьми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Через введення воєнного стану в Україні позивачка разом із чоловіком та дітьми виїхала в США. 
Рідний батько старшого сина позивачки, ОСОБА_13 , жодним чином не піклується про свого сина, не приймає участі в його вихованні, не намагається будь-яким чином підтримати дитину, не забезпечує його матеріально та не сплачує аліменти, а всі питання щодо виховання малолітнього ОСОБА_14 вирішуються позивачем та її чоловіком ОСОБА_10 без участі відповідача.
В позові акцентується, що відповідач останні 8 років ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку малолітнього сина ОСОБА_14 , не проявляє до нього турботи та уваги, не цікавиться його справами та станом здоров`я, тобто тривалий час батько ухиляється від виховання та утримання малолітнього сина ОСОБА_14 . 
На переконання позивачки, тривала і усвідомлена поведінка відповідача щодо дитини, його цілковита байдужість призвела до того, що між ними існує лише біологічний та формальний (юридичний) зв?язок. При цьому припинення батьківських прав відповідача найкращим інтересам хлопчика, оскільки відповідач давно підтвердив і довів, що не має бажання ставати для дитини справжнім батьком, дбати про нього. Давид є дитиною шкільного віку і у свої 9 років є свідомим, та розуміє, що відбувається в оточуючому її світі, відчуває і розуміє, хто піклується про неї та хто як до неї ставиться Своїм батьком малолітній ОСОБА_14 вважає ОСОБА_15 , чоловіка позивачки. 

Щодо правової позиції відповідача
Відзив на позовну заяву не надійшов.
Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи – відповідача.
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2055559 від 27.11.2025, відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (т.2, а.с.4).
Направлені йому за заеєстрованим місцем проживання судові повістки повернутіневрученини із довідками пошти про відсутність адресата. 
За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, – за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.
Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.
За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи – адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).
Суд направляв на відому зареєстровану адресу відповідача копії всіх ухвал у справі та копію позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд робив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади. 
Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.
Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.08.2018р. у справі № 905/2382/17 відсутність відзиву на позов не є визнанням позовних вимог та не означає доведеність позовних вимог. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпропетровську Дніпропетровської області Україна, про що 17.06.2016р. складений відповідний актовий запис № 987 Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (т.1, а.с.23). 
Згідно копії медичної карти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , він 12.01.2017р. доставлений з дому каретою швидкої допомоги до Комунального некомерційного товариства «Дніпротепровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради з діагнозом «гострий поліморфний психотичний розлад» з симптомами шизофренії (т.2, а.с.110). Згідно зібраного анамнезу, з 06.01.2017р. пацієнт алкоголізувався, почав погрожувати дружині ОСОБА_16 вбивством, підозрювати її у зраді, сумніватися в біологічному походженні сина. 
Рішенням від 13.01.2017р. Самарського районного суду міста Дніпропетровська госпіталізовано ОСОБА_2 , 1986 р.н., до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку (т. 1, а.с.62-63). 
Стосовно відповідача 06.07.2017р. складено протокол серії БР №100594 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (т. 1, а.с.68-72, https://reyestr.court.gov.ua/Review/69457227).
Постановою від 16.08.2017р. Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП України, поскільки він 06.07.2017р. о 19.20год., у м. Дніпрі на вул. Тітова, 13, водій ОСОБА_2 керував автомобілем Daewoo Sens, номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, порушення мови, координації рухів. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків. При цьому ОСОБА_2 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (т,1 а.с.65-66, https://reyestr.court.gov.ua/Review/68879987).
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 30.11.2017р. шлюб, зареєстрований 20.11.2015р. в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом №1108 між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , які мають малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – розірваний, після розірвання шлюбу прізвище позивачки ОСОБА_9 залишено – « ОСОБА_8 » (т.1, а.с.30-31).
Рішенням від 30.11.2017р. апеляційного суду Дніпропетровської області постановлено стягувати з 03.10.2017р. з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь матері цієї дитини ОСОБА_9 в твердій грошовій сумі по 1 500 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 повноліття (т.1, а.с.32-35).
Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області рішенням від 19.06.2019р. № 365 «Про затвердження висновку служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для його тимчасового виїзду за межі України» затвердив висновок служби у справах дітей про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір?ю ОСОБА_9 для його тимчасового виїзду за межі України (т.1, а.с.74-79). 
Згідно копії свідоцтва про шлюб, ОСОБА_9 26.02.2020р. уклала шлюб із ОСОБА_10 , про що 26.02.2020р. Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції місто Дніпро складено актовий запис № 106, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини – ОСОБА_17 (т.1, а.с.59). 
ІНФОРМАЦІЯ_6 народилися ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , батьками яких є ОСОБА_20 , громадянин США, матір`ю – ОСОБА_1 (т. 1, а.с.60-61).
27.09.2021р. Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради обстежила умови проживання дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановила, що вони є задовільними, дитина проживає разом із матір`ю ОСОБА_21 , позивачкою у цій справі, її чоловіком ОСОБА_20 , та їх дітьми ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; їх родиною створила всі належні умови для розвитку та виховання ОСОБА_14 (т.1, а.с.81). 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 07.02.2022р. у справі 201/10384/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини задоволено, визначено місце проживання малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір`ю – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП – НОМЕР_4 ) (т.1, а.с.52-55).
Сертифікований дитячий та підлітковий психіатр у м. Петалума, штат Каліфорнія, США Ребекка Тімме склала висновок про те, що обидва батьки: Стівен (теперішній вітчим) і ОСОБА_22 однаковою мірою демонструють постійну участь у догляді за ОСОБА_14 , вони активно шукають відповідні обстеження та послуги з лікування, беруть участь у прийнятті рішень і дотримуються клінічних рекомендацій та послуг з лікування. Стівен бере активну участь більшості сесій для ОСОБА_14 , вони обидва продемонстрували чітке розуміння його сильних сторін і проблем та активно підтримують його розвиток ОСОБА_23 є невіддільною частиною поточної стабільності ОСОБА_14 , оскільки він був стабільним прикладом для наслідування, надає люблячу послідовно емоційну підтримку, встановлює межі, що має вирішальне значення для дітей з розладами аутичного спектру (т.1, а.с.170-173). 
Малолітній ОСОБА_24 навчався у початковій школі Мадрон (т.1, а.с.214-220), відвідує школу бойових мистецтв Муай-тай (т.1, а.с.231), в травні 2025р. за виконання вимог до рівня володіння англійською мовою переведений з категорії «учень, що вивчає англійську мову» до категорії «вільно володіє англійською мовою (т.1, а.с.233).
У своїй податковій декларації ОСОБА_20 вказує малолітнього ОСОБА_25 сином (т.1, а.с.262-263). 
Судовий експерт-психолог ОСОБА_26 27.02.2026р.склала консультативний висновок, згідно якого на теперішній момент у ОСОБА_3 не виявляється об?єктивно сформованої психологічної потреби у біологічному батькові як у функціональній батьківській фігурі, що забезпечує щоденну емоційну підтримку, захист і виховну участь. Дитина демонструє ознаки сформованої емоційної прив?язаності до вітчима ( ОСОБА_23 ), якого сприймає як свого батька, а також ознаки інтегрованої та стабільної сімейної ідентичності в межах актуальної сімейної системи. Примусове або різке нав`язування контакту ОСОБА_27 з біологічним батьком ОСОБА_28 без урахування вікових особливостей, особливостей психічного розвитку (діагнозу СДУГ) та рівня психологічної готовності дитини може призвести до посилення внутрішнього емоційного її напруження, актуалізації захисних реакцій та формування конфлікту лояльності між значущими дорослими хлопчика.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що є хрещеною матір`ю ОСОБА_14 , відповідача знає з 2014р., позивачку ще раніше. З 2017р. відповідач припинив опікуватися дитиною, іноді провідував, але з кінця 2021р. із сином будь-яке спілкування припинив, і хлопчика виховує та утримує позивачка та її теперішній чоловік ОСОБА_29 . Відповідача характеризує негативно, як людину, яка зловживає наркотичними речовинами та алкоголем. Вважає, що його позбавлення батьківських прав буде в інтересах дитини. Після останнього спілкування із батьком ОСОБА_14 був пригнічений, а наразі роль тата повністю виконує вітчим ОСОБА_29 . 
Свідок ОСОБА_4 , рідна сестра позивачки та тітка малолітнього ОСОБА_13 пояснила, що відповідач самоусунувся він виконання обов`язків батька. Дитина взагалі батька не бачить, а спілкування між ними було 1-2 рази на рік, коротко, формально, і припинилося остаточно останні роки. Від утримання дитини відповідач також самоусунувся. Перешкод у спілкуванні з дитиною позивачка не створювала, це свідома позиція відповідача. Зараз хлопчик вважає своїм батьком вітчима ОСОБА_15 . 

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України /далі – СК України/).
Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 (далі – Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 127/34145/21 (провадження № 61-10347св22):
«Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вирішуючи спір, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 58)».
У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.
У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) вказано, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.
Наявність заборгованості зі сплати аліментів не є підставою для позбавлення особи батьківських прав (див. постанови Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17, провадження № 61-2175св20, від 02.06.2022 у справі №754/15490/18, провадження № 61-7195св20).
У рішенні від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55).
Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, пункти 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У постанові від 04.04.2024р у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».
За змістом ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Передбачена ч.ч.4,5 ст.19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливість установити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо». 
Таким чином, винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом — захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України.
Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень.
Однак невчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду, оскільки здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень (Постанова Верховного суду від 14.02.2024р. у справі № 756/12509/21). 
Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Матеріали справи не містять належних доказів, які б підтверджували факт того, що відповідач цікавиться життям свого малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , морально та матеріально підтримує його, бере участь у його фізичному, культурному та духовному розвитку, бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин.
Доказів створення відповідачу перешкод у спілкування за дитиною матеріали справи не містять.
Наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідач не проявляє до дитини батьківської турботи та любові, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкуються з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.
Суд бере до ваги, що із сукупності доказів у справи випливає, що зараз роль батька для хлопчика виконує вітчим Сеттерберг Стівен, дитина вважає своїм батьком саме його. 
Таким чином, вбачається, що сімейні зв`язки між біологічним батьком (відповідачем) і дитиною були втрачені. 
З сукупності доказів, наданих стороною позивача, вбачається, що відповідач не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, і можливість налагодження стосунків між батьком та сином остаточно втрачена.
Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дитини, відповідач не надав.
Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню сина.
Отже, у справі, що є предметом розгляду, суд встановив наявність передбачених ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав на сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Будь-яких обставин, які б об`єктивно перешкоджали відповідачу спілкуватися та здійснювати батьківські обов`язки щодо сина суду не повідомлено та відповідно судом не встановлено.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що змінити поведінку відповідача як батька в кращий бік не уявляється можливим.
З огляду на встановлені в даній конкретній справі обставини, діючи в найкращих інтересах дитини, з огляду на свідому, винну поведінку батька, а також те, що змінити поведінку батька у кращу сторону не уявляється можливим, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав, за наявності вказаних виключних обставин.
Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Щодо судового збору
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду з позовом у даній справі сплатила 1 211грн 20коп судового збору, що підтверджується квитанцією (т. 1, а.с. 22).
З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 211грн 20коп судового збору сплаченого за подання позовної заяви.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 257, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа – Управління-служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 

Заочне рішення може бути переглянуте Соборним районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів. Повний текст рішення буде складений впродовж 10 днів. 

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Управління-служба у справах дітей адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 44013254, місцезнаходження: 49027, м. Дніпро, пл. Шевченка, буд. 7.

Суддя:    Д.О. Покопцева