МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2026 р.  	№ 400/4137/24 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	стягнення 12 241,35 грн,	

ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 (далі – В/ч або позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_2 ) 12241,35 грн.
На обґрунтування вимог В/ч вказала, що сума 12241,35 грн є переплатою грошового забезпечення та премії. Відповідач самовільно залишив В/ч, після чого службовим розслідуванням був встановлений факт переплати. Оскільки у добровільному порядку ОСОБА_2 шкоду не відшкодував, В/ч звернулася до суду. 
Копія ухвали про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу за його адресою рекомендованим поштовим відправленням із зворотним повідомленням, яке повернулося до суду без вручення з відміткою оператора поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою". 
Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, позовних вимог не заперечив, правової позиції по суті спору не висловив.
Відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Як встановлено судом, солдата ОСОБА_1 призначено стрільцем- помічником гранатометника 1-го штурмового відділення 3-го штурмового взводу 12-ї штурмової роти 4-го штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , згідно з наказом від 22.08.2023 № 239.
В ході проведення службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_2 із 27.12.2023 відсутній на військовій службі без поважних причин, що підтверджується наказом командира В/ч від 29.01.2024 № 542.
На підставі рапорту від 27.12.2023, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2023 № 7506, призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності відповідача у В/ч, із 27.12.2023 року у зв`язку із самовільним залишенням останнім до розташування підрозділу та відсутності на військовій службі» від 27.12.2023 № 7506, та рапортом від 27.12.2023.
Відповідно до Акту службового розслідування від 18.01.2024, за фактом самовільного залишення В/ч установлено, що 27.12.2023 о 20:00, під час перевірки особового складу була виявлена відсутність (без зброї) солдата ОСОБА_1 у розташуванні підрозділу у районі виконання бойових завдань, у розташування В/ч не повернувся, пошукові заході із боку командування частини не дали результатів.
29.01.2024 командир В/ч видав наказ (з основної діяльності) № 542, згідно з яким за самовільне залишення військової частини та порушення вимог статей 11, 16, 37, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 2, 4, 6 Дисциплiнарного статyту Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_2 по поверненню до місця служби мав бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Крім того в діях відповідача вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального Кодексу України, а отже позивачем скеровано матеріали вказаного службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, для притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, у порядку встановленого КПК України.
При прийнятті рішення суд виходив з такого. 
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначені Законом України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – Закон № 160).
За термінологією Закону № 160, матеріальна відповідальність – вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою (далі – шкода) є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання військової служби або службових обов`язків.
У частинах першій та другій статті 3 Закону № 160 вказано, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2)протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 6 Закону № 160, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі, у тому числі, здійснення надлишкових виплат грошових коштів. Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку (частина перша статті 7 Закону № 160).
Згідно з частиною другою статті 8 Закону № 160 (у відповідній редакції), у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб, письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Частинами шостою-восьмою статті 8 Закону № 160 встановлено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) на пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк, із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 160, відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Такими випадками є:
відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, - здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування (частина третя статті 10);
відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, - посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку у разі відмови особи від її добровільного відшкодування (частина четверта статті 10);
у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом (частина п`ята статті 10);
у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку (частина перша статті 12 Закону № 160).
В/ч у позові послалася на частину 12 статті Закону № 160, але докази звільнення відсутні.
Оскільки наявність будь-якої з перелічених вище обставин (підстава для відшкодування в судовому порядку) позивачем не доведена, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) про стягнення коштів у сумі 12241,35 грн з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна