ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/1285/26	Головуючий у 1-й інстанції Воробель Н.П. 	
Провадження № 33/817/206/26 	Доповідач - Лекан І.Є.	
Категорія - ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Лекан І.Є. 
за участю ОСОБА_1 , адвоката Іщука К.В., потерпілої ОСОБА_2 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Іщука К.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року,
ВСТАНОВИЛА:
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень та стягнуто судовий збір.
Згідно з постановою суду, 18.01.2026 о 10:50 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2017 року народження, а саме: словесно погрожував та принижував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю та порушив п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Окрім того, 18.01.2026 о 10:50 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно погрожував та принижував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю та порушив п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В апеляційній скарзі адвокат Іщук К.В. в інтересах ОСОБА_1 просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.03.2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 статті 173-2 КУпАП скасувати, а провадження відносно ОСОБА_1 закрити. 
Вважає, що постанова є незаконною та такою, що винесена за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Апелянт зазначає, що дана конфліктна ситуація була спровокованою та перебільшеною дружиною — ОСОБА_2 , що пояснюється тим, що ОСОБА_1 восени 2025 року подав позовну заяву відносно неї про розлучення та визначення місця проживання дітей з ним.
Звертає увагу на те, що інцидент, що мав місце 18.01.2026 року, був свідомо перебільшений ОСОБА_2 та нею ініційовано виклик поліції, хоча дрібні конфлікти у сім`ї на предмет дозволу дитині перебувати за гаджетами понад нормово, відбувались неодноразово.
Зазначає, що ліміт перебування старшої доньки за гаджетами було обумовлено та погоджено разом подружжям у попередні роки та спільно узгоджено, що часовий ліміт буде позитивно впливати на здоров`я доньки та її успішність в школі, але із часу розгляду справи в суді щодо визначення місця проживання дітей, ОСОБА_2 почала дозволяти доньці Соломії грати у відеоігри понад обумовлені часові норми та влаштовувати дрібні провокації з метою формування негативного образу батька в очах дітей та зібрання сприятливих для себе доказів для вирішення даної справи.
Апелянт зазначає, що він є зразковим сім`янином, завжди дбає про доньок, піклується про стан їхнього здоров`я, сприяє у покращенні їх успішності у школі та дитячому садку, ніколи не кричить на дітей, не ображає та не принижує.
Вказує, що в матеріалах справи не має доказів того, що зі сторони ОСОБА_1 вчинялись діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру і що було завдано фізичну чи психічну шкоду.
Вважає, що в даному випадку мала місце конфліктна ситуація, яка не супроводжувалась агресією чи нецензурною лайкою, мав місце лише факт присікання користування гаджетом понад встановленою батьками нормою, а ОСОБА_2 скористалась даною подією та викликала поліцію для збирання доказів при вирішенні судової справи щодо визначення місця проживання дітей.
Звертає увагу на те, що судом неправомірно взято до уваги результати психологічного обстеження дитини від 03.03.2026, який проведено психологм ГО “ПЛЦ “Ефектус”, оскільки такий висновок складено без участі батька, і не було йому відомо про той факт, що відбується опитування дитини, тому вважає такий доказ неналежним та недопустимим у справі.
Окрім цього, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскільки про повний текст апелянту стало відомо з ЄДРСР 11.03.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Іщука К.В., які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, потерпілу ОСОБА_2 , яка заперечила апеляційну скаргу, приходжу до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вказані вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. 
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_2 та відносно своєї дружини ОСОБА_2 , в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 за обставин, встановлених у суді, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Так, суд правильно послався на протоколи про адміністративні правопорушення :
- серії ВАД №781363 від 18.01.2026 року, відповідно до якого 18.01.2026 о 10:50 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2017 року народження, а саме: словесно погрожував та принижував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю та порушив п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
- серії ВАД №781365 від 18.01.2026 року відповідно до якого 18.01.2026 о 10:50 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 , а саме: словесно погрожував та принижував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю та порушив п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Протоколи сумніву не викликають, оскільки складені відповідно до вимог ст.ст. 254, 256 КУпАП, тому суд обґрунтовано визнав відомості, що у них містяться, як докази у справі.
Частина 1 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Частина 2 статті 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Об`єктивна сторона правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до вимог статті 269 КУпАП, якщо адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173-2 або 173-6 цього Кодексу, було вчинено у присутності малолітньої чи неповнолітньої особи, така особа також визнається потерпілим, незалежно від того, чи було їй заподіяно шкоду таким правопорушенням, і на неї поширюються права потерпілого, крім права на відшкодування майнової шкоди. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються, в тому числі протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
З матеріалів справи убачається, що відповідно до електронного рапорта - 18.01.2026 отримано заяву та зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за №2361, згідно з яким 18.01.2026 о 10:49 надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що чоловік з яким триває процес розлучення, вчиняє психологічне насильство щодо заявниці та дочки. 
Прибувши за вказаною адресою, виявлено ОСОБА_2 , яка повідомила, що чоловік ОСОБА_1 вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме погрожував, принижував в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 .
Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.01.2026, ОСОБА_2 вказала, що 18.01.2026 о 10:50 її чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, в присутності малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2017 р.н., а саме: словесно принижував, погрожував, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю. 

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 від 18.01.2026 - 18.01.2026 о 10:50 її чоловік ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , вчинив відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: словесно принижував, погрожував. Своїми діями завдав шкоди її психічному здоров`ю. Під час сварки злякав їхню малолітню дитину ОСОБА_3 .. Постійний психологічний тиск в її бік зі сторони чоловіка вплинув на стан її здоров`я, вона плаче та стресує від цього. Просить притягнути її чоловіка до відповідальності згідно з чинним законодавством.
З пояснень малолітньої ОСОБА_3 від 18.01.2026, відібраними у присутності матері ОСОБА_2 , вбачається, що 18.01.2026 о 10:50 її батько ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного проживання: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно її мами ОСОБА_2 , а саме: словесно принижував, погрожував та кричав. Своїми діями злякав її, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

З світлокопії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 від 18.01.2026, убачається, що 18.01.2026 він зробив усне зауваження доньці ОСОБА_5 , оскільки вона довго грала у ігри на ноутбуці та він переживає за її здоров`я, у зв`язку з погіршенням у неї зору. Дружина почала виставляти йому претензії, яке він має право обмежувати її в користуванні ноутбуком, після чого викликала працівників поліції. Жодних протиправних дій він не вчиняв. Він переживає за здоров`я своїх дітей та їх успішність у навчанні. Із ОСОБА_6 у них відбуваються судові засідання. Він подав позов до суду про розлучення та встановлення місця проживання дітей із ним.

Як стверджує терміновий заборонний припис, стосовно кривдника ОСОБА_1 щодо постраждалої ОСОБА_2 , серія НОМЕР_2 від 18 січня 2026 року - заборонено кривднику ОСОБА_1 в будь-який спосіб контактувати з постраждалою ОСОБА_2 строком на 5 діб з 13:00 год. 18.01.2026 до 13:00 год. 23.01.2026 року. 
З заборонним приписом ознайомлений кривдник ОСОБА_1 та постраждала ОСОБА_2 .
Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 18.01.2026 року, поліцейським визначено рівень небезпеки кривдника як низький. 
Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 18.01.2026 адресованої голові Тернопільського міськрайонного суду ОСОБА_7 , остання повідомляє про вчинення її чоловіком ОСОБА_1 домашнього насильства у родині та розгляд питання про можливість направлення його для проходження Програми для кривдника, згідно з ст. 39-1 КУпАП.
В матералах справи наявний консультаційний висновок спеціаліста нейроклініки «Меморія» від 08.02.2023, відповідно до якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз: порушення поведінки дитячого віку з сенсорно-регуляторними порушеннями.

Як стверджують результати психологічного обстеження, проведеного 03.03.2026 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологом ГО «ПЛЦ «Ефектус» ОСОБА_8 - дитина зростає у конфліктній та дезорганізованій сім`ї. Амбівалентне відношення дитини до батька, тобто дівчинка відчуває страх до нього, страждає від агресії та тиску батька на неї, але разом з тим, бажає відчути від нього любов, підтримку та захист. Результати діагностики вказують на те, що стосунки з мамою ґрунтуються на любові та підтримці, мама дає дівчинці відчуття безпеки та впевненості у собі. Вона має високий рівень довіри до мами. Соломія сказала, що «мама єдина, хто мене захищає».

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї. 
Ураховуючи зазначені норми закону, суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання, в АДРЕСА_1 , вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру та вчинив щодо своєї дружини ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2017 року народження, домашнє насильство психологічного характеру, що виразилося в словесних погрозах та принижуванях дружини ОСОБА_2 та налякуванні дитини ОСОБА_5 , 2017 р.н., чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілих, що підтверджується наведеними доказами, тому доводи апелянта про відсутність шкоди психічному здоров`ю потерпілим, з боку ОСОБА_1 , є необґрунтованими. 
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що18.01.2026 о 10:50 ОСОБА_1 за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 та вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї дружини ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , 2017 року народження, а саме: словесно погрожував та принижував, чим завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілих та порушив ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч.1,2 ст.173-2 КУпАП. 
Щодо посилання апелянта на невідповідність висновків суду, викладених в оскаржуваній постанові, фактичним обставинам справи, то вони є необґрунтованими, оскільки вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства є правовою підставою адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП, доведені належними та допустимими доказами, які зібрані у встановленому законом порядку, а також досліджені та оцінені судом в порядку, визначеному ст.ст.251, 252 КУпАП. 
Необґрунтованими є твердження апелянта, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбувалися побутові (сімейні) конфлікти, оскільки, як встановлено судом, під час вказаного конфлікту ОСОБА_1 висловлював дружині словесні погрози та приниження, що спричинило емоційне напруження у сім`ї, налякало малолітню ОСОБА_5 2017 р.н., та викликало у потерпілої почуття страху і психологічного дискомфорту та завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілих. 
Відповідно до пояснень малолітньої ОСОБА_3 , відібрані у присутності матері, під час конфлікту батько кричав на маму, принижував її та своїми діями налякав її. За вказаних обставин, поведінка ОСОБА_1 відбувалася у присутності малолітньої дитини та спричинила, в тому числі у неї негативні емоційні переживання.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що в суді не доведено, що ОСОБА_9 вчиняв діяння фізичного чи економічного характеру, і що було завдано фізичну шкоду, оскільки такі діяння останньому не вмінялися.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що суд неправомірно взяв до уваги результати психологічного обстеження дитини від 03.03.2026, який проведено психологм ГО “ПЛЦ “Ефектус”, без участі батька, оскільки висновок стосується предмету доказування, а саме ставлення дитини до батьків, психологічне обстеження проводила фахівець психолог ОСОБА_8 , висновок ґрунтується на об`єктивних методах дослідження, діагностиці, а не лише на словах однієї сторони. Окрім того, апелянт не був позбавлений можливості отримати альтернативний висновок від незалежного психолога. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.ст. 33-34, 36 КУпАП, з врахуванням його особи, характеру вчиненого правопорушення, а тому підстав для скасування постанови суду та закриття справи немає. 
Оскільки ОСОБА_1 ознайомився з повним текстом оскаржуваної постанови 11.03.2026 року, йому слід поновити строк на апеляційне оскарження, визнавши причини пропуску поважними.

На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановила:
Поновити строк на апеляційне оскарження.
Апеляційну скаргу адвоката Іщука К.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя