ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/23441/24 пров. № А/857/19936/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Глушка І.В.,
суддів Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.

перевіривши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року, ухвалене суддею Хома О.П. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 380/23441/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2024 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 23.09.2024 №133850015194 в частині дати призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.09.2024 року;
- зобов`язати призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати первинного звернення за призначенням пенсії – з 03.11.2023 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум, починаючи з 03.11.2023. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги з посиланням на пенсійне законодавство, відповідач зазначає, що пенсія за вислугу років призначається за наявності віку та стажу, які передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення», а відповідно до поданих документів страховий стаж позивача становить 15 років 09 місяців 02 дні, що не дає права на призначення пенсії за віком. Також, за результатом розгляду документів, доданих позивачем при зверненні за призначенням пенсії до страхового стажу, не зараховано період трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 19.12.1981, з 15.08.1997 по 31.08.1999, оскільки міститься виправлення в даті наказу при звільненні. А тому вважає, що дії Пенсійного Фонду України щодо неврахування спірних періодів до страхового стажу є правомірними та такими, що ґрунтуються на чинному законодавстві України, а відтак оспорюване рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 підлягає скасуванню.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав. 

Судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 03.11.2023 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, надавши документи згідно з переліком, передбаченим Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Житомирській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області № 133850015194 від 06.11.2023 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, так як на дату звернення, згідно поданих документів для визначення права на пенсію, страховий стаж становив 15 років 09 місяців 02 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. 
Позивач 08.11.2023 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, в якій просив заповнити формуляр щодо підтвердження стажу, набутого в Чеській Республіці, адже з 2000 року по дату досягнення пенсійного віку позивач офіційно працював у Чеській Республіці.
Однак, лише із електронного кабінету позивач дізнався, що пенсію за віком призначено не з дати первісного звернення 03.11.2023, а з 12.09.2024.
Позивач 24.09.2024 звернувся до відповідача із заявою про роз`яснення щодо таких дій відповідача, на яку Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області листом від 14.10.2024 № 23456-25165/К-52/8-1300/24 повідомило про те, що формуляр CZ-UA 205 з інформацією про підтвердження страхового стажу, набутого на території Чеської Республіки надійшов на адресу відповідача 19.07.2024. Позивач подав вдруге документи та заяву про призначення пенсії за віком 12.09.2024. Оскільки від попереднього звернення минуло більше як три місяці, то рішенням від 23.09.2024 № 133850015194 позивачу призначено пенсію за віком з 12.09.2024.
Позивач не погоджується з рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 23.09.2024 у в частині дати призначення пенсії за віком, та з метою належного та ефективного захисту свого права на пенсійне забезпечення звернувся до суду із позовом.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон № 1788-XII) та Законом України № 1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон № 1058-ІV).
Частиною 1 ст. 9 Закону №1058-IV встановлено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV) у 2023 році право на призначення пенсії за віком мають при наявності страхового стажу з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років страхового стажу чоловіки після досягнення 60-річного віку. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною 1 цієї статті, право на призначення пенсії виникає після досягнення 63 річного віку за наявності страхового стажу від 23 років. Пунктом 3 даної статті цього ж закону визначено право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року – 15 років. 
Частина 1 ст. 24 Закону №1058-IV передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Згідно з ч. 2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку. 
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст.90 КАС України).
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 вперше звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 03.11.2023, тобто відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в межах тримісячного строку з дня досягнення ним відповідного для призначення пенсії пенсійного віку.
Однак, відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення від 06.11.2023 року №133850015194 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Оскільки позивач з 2000 року і до досягнення пенсійного віку офіційно працював в Чеській Республіці, підтвердження страхового стажу здійснюється відповідно до Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення, ратифікованому Законом України № 238-IV від 22.11.2002.
08.11.2023 позивач звернувся до Головного управління ПФУ у Львівській області з заявою про заповнення формуляру з інформацією про підтвердження страхового стажу, набутого на території Чеської Республіки. 
Згідно формуляра CZ-UA 205, який надійшов із супровідним листом № 31447/53-16, на адресу відповідача 19.07.2024, надається інформація щодо підтвердження стажу роботи ОСОБА_1 , набутого у Чеській Республіці.
Відповідно, Головне управління ПФУ у Львівській області рішенням від 23.09.2024 року №133850015194 призначив пенсію позивачу за віком з 12.09.2024 року (дати повторного звернення із заявою).
Згідно із пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2005 № 21-1 (далі – Порядок № 21-1, у редакції від 31.05.2023, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженого на виконання наведеного вище Закону № 1058-IV , заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до пункту 1.8 Порядку № 21-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Абзац 4 пункту 1.8 Порядку № 21-1 визначає, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Отже, законодавцем визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, проте, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, то пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку. 
Позивач вперше звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком 03.11.2023 після досягнення ним 60 річного віку, в межах визначеного передбачено п.1 ч.1. ст.26 Закону №1058-IV тримісячного строку і 08.11.2023 подав заяву про заповнення формуляра щодо підтвердження стажу, отже, вжив всіх заходів і дотримався процедури для подання додаткових документів і підтвердження набутого стажу.
Також слід зазначити, що Формуляр CZ-UA 205 з інформацією про підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 , набутого на території Чеської Республіки, начальником відділу виконання міжнародних договорів ГУ ПФУ у Львівській області супровідним листом № 31447/53-16 від 19.07.2024 був скерований до Відділу обслуговування громадян №1 (сервісний центр м. Трускавець). 
Статтею 241 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 6 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що під час визначення права на пенсію відповідно до частин другої - четвертої цієї статті періоди роботи в інших державах на роботах (посадах), які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах і за вислугу років, зараховуються до відповідного стажу за умови, що зарахування таких періодів передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відносини у сфері пенсійного забезпечення між Україною та Чеською Республікою регулюються Договором між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення від 04.07.2001, який набув чинності з 01.04.2003 (далі - Договір) та Адміністративною угодою про застосування Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення, згідно вимог яких зарахування страхового стажу здійснюється за умови підтвердження його компетентними органами іншої країни, шляхом надсилання відповідних запитів та листів органами Пенсійного фонду України.
Статтею 14 Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення, ратифікованою Україною 22.11.2002, визначено, що якщо згідно з правовими нормами однієї Договірної Сторони виникнення, тривання або поновлення права на пенсію залежить від наявності або набуття певного страхового стажу, Уповноважений орган в необхідному обсязі має прийняти до уваги наявність та подібний страховий стаж, який особа набула згідно з правовими нормами іншої Договірної Сторони, за умови, що періоди страхування не збігаються в часі.
Відповідно до статті 15 означеного Договору якщо право на надання пенсії згідно з правовими нормами однієї Договірної Сторони виникає лише на основі зарахування страхового стажу, набутого згідно з правовими нормами іншої Договірної Сторони, то Уповноважений орган першої Договірної Сторони: визначає розмір пенсії, яка підлягає виплаті, із урахуванням усіх періодів страхування таким чином, якби весь страховий стаж був набутий виключно згідно з власними правовими нормами.
Окрім цього, 14-17 квітня 2008 року в Пенсійному фонді України відбулися переговори експертів Чеського управління соціального забезпечення та Пенсійного фонду України щодо практичної реалізації Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення від 04.07.2001 та Адміністративної угоди про застосування Договору між Україною та Чеською Республікою про соціальне забезпечення від 25.06.2003, які були оформлені відповідним Протоколом.
Згідно вказаного Протоколу сторони, враховуючи зацікавленість в розвитку дружніх відносин у сфері пенсійного забезпечення, обговорили питання двостороннього співробітництва та на виконання пункту 4 статті 2 Адміністративної угоди було розглянуто та погоджено двомовні формуляри для співпраці по реалізації положень Договору:
- для української сторони: UA/CZ 001, UA/CZ 202, UA/CZ 203, UA/CZ 204, UA/CZ 205, UA/CZ 207, UA/CZ 213;
- для чеської сторони: CZ/UA 001, CZ/UA 202, CZ/UA 203, CZ/UA 204, CZ/UA 205, CZ/UA 207, CZ/UA 213.
Тобто, 19.07.2024 відповідач як уповноважений на призначення пенсії орган мав у своєму розпорядженні відсутній станом на 03.11.2023 документ на підтвердження страхового стажу позивача, наявність якого зобов`язувала прийняти рішення про призначення позивачу пенсії на підставі поданої ним ще 03.11.2023.
Оскільки позивач звертався до уповноважених органів Чеської Республіки не в приватному порядку, а через уповноважений орган України, який і отримав формуляр з інформацією про підтвердження страхового стажу позивача, то саме цей уповноважений орган є відповідальним за використання отриманого документа при виконанні покладених на нього повноважень по призначенню пенсії позивачу.
Суд вважає за необхідне зауважити, що термін виконання уповноваженим органом Чеської Республіки запиту уповноваженого органу України Договором про соціальне забезпечення не визначені. 
Натомість в силу приписів статті 35 цього Договору отримання ГУ ПФУ у Львівській області формуляру з інформацією про підтвердження страхового стажу позивача вважається поданим вчасно, оскільки ОСОБА_1 своєчасно звернувся до відповідача з заявою про заповнення такого формуляру.
Тому доводи відповідача про пропуск позивачем визначеного абзацом 4 пункту 1.8 Порядку № 21-1 тримісячного строку є помилковими, оскільки стосуються випадків самостійного одержання заявником додаткових документів. 
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Варто зазначити, що обраний судом першої інстанції спосіб задоволення позовних вимог позивача не буде втручанням в дискреційні повноваження відповідача, оскільки адміністративний суд у такий спосіб не підміняє інший орган державної влади, зокрема, шляхом обрахунку кількості років з урахуванням спірного періоду, а вказує на визначення відповідачу зобов`язання вчинити кореспондуючі праву на належне пенсійне забезпечення позивача дії.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309,311, 315,316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі №5380/23441/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк