ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року	справа № 380/1782/25 м.Львів	
Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/1782/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, щодо не врахування до страхового стажу, ОСОБА_1 , всіх періодів трудової діяльності, а саме період навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 та періоди роботи згідно трудової книжки від 21.06.1983 серія НОМЕР_2 та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , згідно з свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області врахувати до страхового стажу, ОСОБА_1 , всіх періодів трудової діяльності, а саме період навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 та періоди роботи згідно трудової книжки від 21.06.1983 серія НОМЕР_2 та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , згідно з свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 ;
- призначити пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 09.01.2025 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності заяву розглянуло ГУ ПФУ у Львівській області та прийняло рішення від 17.01.2025 №262840024048 про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови слугувало відсутність необхідного страхового стажу. Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи його протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачкою обставин та правових підстав позову. Стверджує, що ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 09.01.2025 про призначення пенсії за віком у віці 60 років 1 місяць 18 днів. Відповідно до ст. 26 Закону № 1058 страховий стаж необхідний для призначення пенсії за віком на момент звернення заявника, становить - 31 рік.
За результатами розгляду вищеозначеної заяви та доданих документів, встановлено наступне:
Страховий стаж ОСОБА_1 на момент звернення становить 20 років 5 місяців 29 днів.
Не вбачається можливим зарахування до страхового стажу наступні періоди:
- період навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки ПІП «Козелецька» не відповідає паспортним даним. Для зарахування цього періоду, заявнику необхідно долучити документ, який підтверджує зміну прізвища.
- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки зазначене ім?я на титульній сторінці (рос. Ксення) не відповідає імені згідно паспортних даних (рос. ОСОБА_4 ).
- період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтвах про народження серія НОМЕР_6 та серія НОМЕР_7 зазначене ім?я матері (рос. Ксення) не відповідає імені згідно паспортних даних (рос. ОСОБА_4 ).
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 31.01.2025 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та відповідачу встановлено строк для подання відзиву до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.
Судом встановлені наступні обставини:
ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою від 09.01.2025 про призначення пенсії за віком.
Рішенням від 17.01.2025 №262840024048 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно спірного рішення, відповідачем не зараховано до страхового стажу наступні періоди:
- період навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки ПІП «Козелецька» не відповідає паспортним даним. Для зарахування цього періоду, заявнику необхідно долучити документ, який підтверджує зміну прізвища.
- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки зазначене ім?я на титульній сторінці (рос. Ксення) не відповідає імені згідно паспортних даних (рос. Оксана/Ксення).
- період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтвах про народження серія НОМЕР_6 та серія НОМЕР_7 зазначене ім?я матері (рос. Ксення) не відповідає імені згідно паспортних даних (рос. Оксана/Ксення).
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачка вважає спірне рішення протиправним, таким що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, як наслідок просить зобов`язати вчинити певні дії.
Судом враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірної відмови відповідача з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:
Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон № 1058-IV) принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.
Згідно із п. 1 ч. 1ст. 8 Закону № 1058-ІVправо на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, у тому числі, пенсія за віком.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.
Частиною 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), також встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (п. 1).
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, за періоди до впровадження персоніфікованого обліку відповідно до чинного законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як встановлено судом, відповідачем не зараховано періоди роботи: 
- період навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки ПІП «Козелецька» не відповідає паспортним даним. Для зарахування цього періоду, заявнику необхідно долучити документ, який підтверджує зміну прізвища.
- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 , оскільки зазначене ім?я на титульній сторінці (рос. Ксення) не відповідає імені згідно паспортних даних (рос. Оксана/Ксення).
- період догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки у свідоцтвах про народження серія НОМЕР_6 та серія НОМЕР_7 зазначене ім?я матері (рос. Ксення) не відповідає імені згідно паспортних даних (рос. Оксана/Ксення)
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі по тексту - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Разом з цим, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що позивачем до позовної заяви долучена трудова книжка серії НОМЕР_2 із зазначенням прізвищ ОСОБА_5 . При цьому, на першій (титульній) сторінці наявний запис нових даних з посиланням на відповідні документи (свідоцтво про одруження НОМЕР_8 на внутрішньому боці обкладинки щодо зміни прізвища з прізвища з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .
Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.
Вказані відповідачем недоліки в трудовій книжці та в архівній довідці, такі як написання імені позивача « ОСОБА_8 », що не відповідає паспорту – « ОСОБА_9 », не можуть бути підставою для виключення таких періодів з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладених у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.
Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.
Відповідачами не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, довідці.
У свідоцтвах про народження дітей, серія НОМЕР_6 та серія НОМЕР_7 зазначене ім?я матері (рос. Ксения), тоді як у паспорті – « ОСОБА_9 », проте наявність цієї розбіжності ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Таким чином, суд дійшов переконання, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню період навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 , періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_5 та періоди догляду за дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки такі відповідають записам в його трудовій книжці, свідоцтвам про народження дітей, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а вказані відповідачем недоліки у записах в трудовій книжці, свідоцтвах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які виразилися у протиправній відмові у зарахуванні всіх періодів трудової діяльності ОСОБА_1 , суд вважає таку вимогу не обґрунтованою, оскільки саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.01.2025 №262840024048 було порушено право позивача на пенсійне забезпечення, відтак вказана вимога не підлягає задоволенню.
Крім того, суд зауважує, що оскільки спірне рішення було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, то й саме цей пенсійний орган повинен вчинити дії зобов`язального характеру та зарахувати спірні періоди до стажу роботи позивача.
З огляду на встановлені обставини в цій справі, суд доходить висновку про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.01.2025 №262840024048 про відмову позивачу в призначенні пенсії.
Щодо позовної вимоги про призначення та виплату пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_10 , суд зазначає таке.
Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
З огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до заяви про призначення пенсії від 09.01.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 , періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_9 та періоди догляду за дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 .
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. 
За змістом правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,0 0 грн.
Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.
Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,00 грн.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, суд, –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії , - задоволити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 17.01.2025 №262840024048 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1982 по 28.06.1984 згідно диплому НОМЕР_1 , періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_9 та періоди догляду за дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 ) 1073,60 грн. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5. п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 

Суддя	Гавдик Зіновій Володимирович