П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/621/26	

Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.
Дата і місце ухвалення: 19.01.2026р., м. Одеса 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Тарновецького І.І.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання дій протиправними та стягнення недоплачених коштів, -

В С Т А Н О В И В :
В січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державної установи «Північна виправна колонія (№90)», в якому просила суд:
визнати протиправною відмову державної установи «Північна виправна колонія (№90)» у здійсненні ОСОБА_1 доплати сум одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік та середнього заробітку;
стягнути з державної установи «Північна виправна колонія (№90)» на користь ОСОБА_1 недоплачені 5561,40 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, 34759,00 грн. одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, 35838,20 грн. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а всього стягнути 76 158,60 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови відповідача у здійсненні ОСОБА_1 доплати сум середнього заробітку та стягнення з ДУ «Північна виправна колонія (№90)» на користь позивача недоплачені 35838,20 грн. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Роз`яснено позивачеві, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу від 19.01.2026р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що для прийняття рішення про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України необхідна одночасна наявність таких умов: спір між тими ж сторонами, спір з того ж самого предмету, спір з тих самих підстав. Якщо одна з умов відсутня, то і відсутня підстава для відмови у відкритті провадження по справі. При постановленні оскаржуваної ухвали суд не надав оцінку та не дослідив підстави поданого позову та підстави позову, поданого в рамках справи №420/1738/23. Предметом позову в рамках справи №420/621/26 є протиправність відмови Установи в доплаті сум, зокрема середнього заробітку, та стягнення не доплачених сум 35838,20 грн. середнього заробітку. Тобто, предмети позовів є різними.
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що стягнення середнього заробітку в рамках справи №420/1738/23 пов`язане з несвоєчасним розрахунком при звільненні, а в рамках даної справи, де предметом є не весь середній заробіток, а недоплачена сума, у зв`язку з перерахунком грошового забезпечення на підставі рішення за результатами розгляду справи №420/11725/24. Тому, навіть за наявності того ж самого предмета спору з тим же відповідачем, різні підстави позову не є перешкодою для відкриття провадження і це не є підставою для відмови у його відкритті.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Водночас, не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були аргументовані ним інакше. Крім того, посилання на наявність доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення своїх прав. При цьому, таке право не є абсолютним. Так, у випадку встановлення судом наявності у провадженні цього або іншого суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суддя має правові підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання протиправною відмови відповідача у здійсненні ОСОБА_1 доплати сум середнього заробітку та стягнення з ДУ «Північна виправна колонія (№90)» на користь позивача недоплачені 35838,20 грн. середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України суд першої інстанції виходив із того, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2024р. у справі №420/1738/23 вже стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 . 
За висновками суду, спір у справі у цій частині позовних вимог є тотожним спору у справі №420/1738/23, що розглянув П`ятий апеляційний адміністративний суд, оскільки він виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з огляду на наступне.
Питання щодо належного розрахунку при звільненні позивача було предметом спору у справі №420/1738/23.
Зокрема, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2023р. у справі №420/1738/23 визнано протиправною бездіяльність ДУ «Північна виправна колонія (№90)» щодо не здійснення виплати ОСОБА_1 при звільненні одноразової грошової допомоги в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; зобов`язано ДУ «Північна виправна колонія (№90)» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 належні їй при звільненні одноразову грошову допомогу в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; визнано протиправною бездіяльність ДУ «Північна виправна колонія (№90)» щодо не виплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за 2022 рік; зобов`язано ДУ «Північна виправна колонія (№ 90)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2022 рік. Позовні вимоги в частині стягнення з ДУ «Північна виправна колонія (№90)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні та в частині виплати грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна – залишено без розгляду.
В подальшому постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2024р. у цій же справі №420/1738/23 стягнуто з державної установи «Північна виправна колонія (№90)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 березня 2022 року по 16 вересня 2022 року у розмірі 83224,10 грн.
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 стверджує, що відповідач зобов`язаний здійснити донарахування їй середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 16 березня 2022 року по 16 вересня 2022 року в сумі 35838,20 грн. у зв`язку з тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2025р. по справі №420/11725/24 зобов`язано ДУ «Північна виправна колонія (№90)» здійснити перерахунок за період з 29.01.2020р. по 15.03.2022р. її посадового окладу та окладу за військовим званням, а також інших належних за цей період щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за вислугу років, за особливості проходження служби та премії), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 8, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017р., в редакції з 29.01.2020р. та Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018р. №925/5, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Таким чином, за твердженнями ОСОБА_1 , на виконання судового рішення у справі №420/1738/23 відповідачем розраховані суми, в т.ч. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з невідповідного грошового забезпечення – не з того, яке ОСОБА_1 мала б отримувати по закону, а з того, яке розраховувалося та виплачувалось їй неправильно. З урахуванням зазначеного, позивач стверджує, що перерахуванню підлягають і суми, нараховані та виплачені їй на виконання постанов по справі №420/1738/23, а не виплачена різниця – доплаті.
За наведених обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в частині вимог на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки у даному випадку підстави позовів у справах №420/1738/23 та №420/621/26 не є тотожними.
Висновок суду першої інстанції про те, що для захисту своїх прав ОСОБА_1 має звернутися до суду в рамках судової справи №420/1738/23 із заявою в порядку частини першої статті 383 КАС України колегія суддів вважає помилковим, оскільки у вказаній справі суд визначив конкретну суму середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на її користь за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 березня 2022 року по 16 вересня 2022 року (83224,10 грн.). А відтак, вирішення питання щодо наявності/відсутності у позивача права на здійснення відповідних донарахувань, пов`язаних із перерахунком грошового забезпечення позивача за рішенням суду у справі №420/11725/24, не може мати місця в порядку судового контролю у справі №420/1738/23.
Статтею 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач 		А.В. Бойко	
Судді	  	І.І. Тарновецький   О.А. Шевчук