Справа № 396/2760/25
Провадження № 2/396/392/26

РІШЕННЯ
Іменем України

23.03.2026 року м. Новоукраїнка 
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: Цесельської О.С., за участю секретаря судового засідання: Луценко Ю.В.
розглянувши під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Новоукраїнка Кіровоградської області, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням суб`єкта владних повноважень,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовомдо Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням суб`єкта владних повноважень. В обґрунтування позову посилається на те, що 23.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 390/2025 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2025 року зазначену вище постанову про накладення адміністративного стягнення скасовано, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито. Вважає, що незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення та його подальше закриття є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди з Держави. Моральна шкода полягає у тривалому душевному стражданні, яке виникло внаслідок незаконного рішення державного органу. Також позивач зазначає про значний стрес, втручання у його приватне життя, негативний вплив на його репутацію. Просить стягнути з відповідача на його користь 25000 грн. завданої моральної шкоди.
Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 09.01.2026 року відкрито провадження у справі.
11.02.2026 року закрите підготовче провадження та призначено розгляд справи до судового розгляду.
Після закриття підготовчого розгляду до суду надійшов відзив, скерований до суду представником відповідача.
Інші процесуальні дії не вчинялись, оскільки відповідні клопотання заявлені не були.
Під час судового розгляду позивач позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 23.06.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову № 390/2025 про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2025 року зазначену вище постанову про накладення адміністративного стягнення скасовано, провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито. 
Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. ст. 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади та їх посадової або службової особи, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (цієї особи).
Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово послідовно зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах [див. постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)].
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі № 905/1907/21 (пункти 8.5, 8.6), від 08 серпня 2023 року в справі № 910/5880/21 (пункти 34, 35)].
У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. До такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постановах від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц та від 14 січня 2026 року у справі 465/5323/15.
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача (див. пункт 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц).
Щодо суті спору
У цій справі ОСОБА_1 пред`явив позов лише до Державної казначейської служби України. Проте, як уже зазначено вище, остання не завдавала позивачеві шкоди, про що свідчать мотиви та підстави позову. Отже, Державна казначейська служба України та її територіальні органи не є належними відповідачами у цій справі.
Натомість завдання моральної шкоди позивач пов`язує з діями ІНФОРМАЦІЯ_3 , до якого позову у цій справі не пред`явлено.
Таким чином, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.
Суд враховує, що ОСОБА_1 має можливість у встановленому законом порядку захистити свої права та доводити свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до належного відповідача.
Отже, законом визначено спосіб захисту порушеного права фізичної особи внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, шляхом відшкодування цій особі за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, тому належним відповідачем за позовними вимогами позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди повинна бути держава Україна в особі уповноважених на розпорядження коштами державного бюджету органів - Державної казначейської служби України.
Враховуючи вищевикладене та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведена наявність шкоди, протиправних дій та причинного зв`язку між шкодою та такими діями, в зв`язку з чим позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача в користь позивача матеріальної шкоди слід відмовити.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу - досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади» виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.
У відповідності до положень ст.ст. 1, 5 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення під час розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні (крім ухвали чи постанови суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється насамперед за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до ЄСПЛ.
За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральну шкоду (в матеріалах справи відсутні рішення суду або інший акт, передбачений законодавством України, якими б визналась незаконність дій відповідача), суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.
На підставі наведеного, ст. ст. 16, 1166, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 79, 81, 268, 352-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням суб`єкта владних повноважень - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.
Повний текст рішення виготовлений 01.04.2026 р.

Суддя:     О. С. Цесельська