Справа № 569/22088/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я., 
при секретарі – Ковальчук О.Б.,
за участю представника позивача – адвоката Проскурякової І.М.,
представника відповідача – Холоденко Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвне в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа – Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області про визнання права власності та зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа – Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, в якому просить:
- визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ) право приватної власності на жилу трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,9 кв.м., загальною площею 58,5 кв.м., корисною площею 62,8 кв.м., що підтверджується Договором від 24 червня 1997 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сенчук О.А.;
- зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови б/н, 18.12.2007 року, Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: № 6281069 від 21.12.2007 року.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що обтяження у вигляді арешту майна за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується Договором від 24.06.1997, створює їй перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися майном.
Стверджує, що існує необхідність скасувати заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 6281069 від 21.12.2007 року, у зв`язку з тим, що на момент накладення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , право власності згідно Договору від 24.06.1997 року належало ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . 
Також, звертає увагу, що як повідомив відповідач виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 завершені та знищені, а інші повернуті стягувачу без виконання (у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення).
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21.11.2025 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання по справі.
08.12.2025 року через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачка не довела і не підтвердила жодними доказами, що станом на момент накладення арешту 18.12.2007 року вона дійсно була власником нерухомого майна у розумінні закону. Вона не надала суду жодного документу, який би підтверджував проведення державної реєстрації права власності на підставі договору 1997 року. Відтак твердження позивачки про те, що арешт був накладений незаконно або з порушенням норм чинного на той час Закону України «Про виконавче провадження», є необґрунтованими, оскільки спірна квартира продовжувала значитися за боржником у реєстраційних документах, на підставі яких і діяв державний виконавець.
Зазначає, також, що вказане узгоджується з вимогами цивільного законодавства щодо моменту виникнення права власності на нерухоме майно. Сам по собі факт укладення договору купівлі-продажу 24 червня 1997 року не підтверджує переходу права власності до позивачки та не міг бути підставою для ігнорування даних реєстраційних органів при накладенні арешту. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає лише з моменту його державної реєстрації. Частина четверта статті 334 ЦК України прямо встановлює, що право власності на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації,виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто будь-який договір купівлі-продажу, міни чи передання прав є лише підставою набуття права власності,але не підтвердженням факту його виникнення.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05.03.2026 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа – Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області про визнання права власності та зняття арешту з майна та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача - адвокат Проскурякова І.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові, просить їх задовольнити.
Представник відповідача - Холоденко Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити.
Представник третьої особи - Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. 19.12.2025 року через канцелярію Рівненської міського суду Рівненської області завідувачем Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області О.Костюковою подано заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника.
Заслухавши думку представника позивача та представника відповідача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 24.06.1997 року укладено Договір, який посвідчений державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сенчук О.А, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_1 купила належну продавцям на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованого 18.08.2025 року № 439914094 параметром запиту місцезнаходження: АДРЕСА_2 , встановлено обтяження – арешт нерухомого майна. 
У розділі Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено: 
- зареєстровано 21.12.2007 об 12:59:34 за № 6281069 реєстратором: Перша рівненська державна нотаріальна контора, Рівненська обл., м. Рівне, Майдан Незалежності, 7; 
- підстава обтяження: постанова б/н, 18.12.2007, Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, державний виконавець – Онищук Л.О.;
- об`єкт обтяження: квартира, 1/3 частини квартири, адреса: АДРЕСА_2 ; 
- власник: ОСОБА_2 , причина відсутності коду: інша причина відсутності коду, АДРЕСА_2 , дата народження – 1972.
На квартиру АДРЕСА_1 , власником якої з 24 червня 1997 року є ОСОБА_1 реєстратором Першої рівненської державної нотаріальної контори (нове найменування - Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області) 21.12.2007 накладено арешт згідно постанови Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 18.12.2007 № б/н та зазначено власником 1/3 вказаної квартири ОСОБА_2 .
Вказаний арешт є протиправним, а відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зазначивши власником 1/3 квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - є недостовірними.
Представником позивача направлено до Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області адвокатський запит від 30.05.2025року № 2025/144 з проханням надати інформацію та всі наявні копії документів (постанови виконавчої служби, тощо) на підставі яких було внесено запис 21.12.2007 року за № 6281069 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області у своїй відповіді від 11.06.2025 року № 1016/01-16 повідомила, що справи нотаріальної контори за відповідний період передано на зберігання до Рівненського обласного державного нотаріального архіву (м. Рівне, вул. Замкова, 29). 
Представником позивача направлено до Рівненського обласного державного нотаріального архіву адвокатський запит від 25.06.2025 № 2025/169 за змістом прохання попереднього запиту.
Рівненський обласний державний нотаріальний архів у своїй відповіді від 01.07.2025 року № 438/01-21 надав витяг із Справи на 3 аркушах та повідомив: «Відповідно до Реєстру для реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами та органами Державної виконавчої служби України за 2007 рік Першої Рівненської державної нотаріальної контори, було встановлено записи від 18.12.2007 року про накладення заборони на ім`я ОСОБА_2 .
Будь – які інші відомості та документи по накладанню і зняттю заборони, щодо накладення заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, слідчими органами і реєстрації зняття таких заборон та реєстрів та арештів відносно майна ОСОБА_2 у Рівненському обласному державному нотаріальному архіві відсутні».
Представником позивача направлено до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції) заяву від 18.08.2025 з проханням:
1. Скасувати арешт накладений постановою б/н, 18.12.2007 Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, державний виконавець – Онищук Л.О., на 1/3 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується Договором від 24.06.1997. 
2. Повідомити стан з наданням документів виконавчого провадження (відкрито, зупинено, завершено) відповідно до якого постановою Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, державний виконавець – Онищук Л.О., накладено арешт на 1/3 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується Договором від 24.06.1997.
3. Надати копії документів виконавчого провадження на підставі якого накладено арешт на 1/3 частини квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується Договором від 24.06.1997.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 20.08.2025 року № 24526 направив вищевказану заяву до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у своїй відповіді від 19.09.2025 року № 234373, (яка отримана представником позивача 03.10.2025 року), відмовив у знятті арешту та зазначив, що всі завершені виконавчі провадження за 2007-2008 роки знищені за закінченням строку їх зберігання, а інші повернуті стягувачу без виконання (у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення).
Обтяження у вигляді арешту майна за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується Договором від 24.06.1997, створює перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, у зв`язку з цим, останній звернувся до суду.
Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» у н. 4 роз`яснив, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.
Позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини (ч. 2 ст. 30 ЦПК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 ЦК України).
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. (ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України).
Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). А. відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 та ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить саме їй, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно і постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.
Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Водночас, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті І Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Судом встановлено, що 24.06.1997 укладено Договір, який посвідчений державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сенчук О.А, згідно якого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_1 купила належну продавцям на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ., проте не зазначено інших осіб, які окрім позивача, мають право власності на вказану квартиру.
Крім того, судом досліджено зворот договору на який посилається позивачка, та встановлено, що вказаний договір був зареєстрований в БТІ, що підтверджує не тільки купівлю позивачем квартири, а і підтверджує проведення позивачем всіх необхідних дій щодо реєстрації за собою права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності.
Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою уже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
До 2013 року реєстрація права власності проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачею про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Така реєстрація проводилася БТІ в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (в якому реєструвалися виключно квартири, будинки, приміщення).
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 не є власником квартири позивачки, а тому дії відповідача щодо арешту квартири позивача, суперечать вимогам чинного законодавства.
У даній ситуації суд враховує те, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) не скасованого арешту на майно позивача, за умови відсутності виконавчого провадження за позивачем (як за боржником в межах виконавчого провадження) є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Враховуючи те, що позивач через наявне обтяження на частину нерухомого майна не має можливості реалізувати свої права в інший спосіб, крім судового захисту, а тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.
Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону та не порушує прав інших осіб.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 4-6, 76-81, 83, 259, 263 - 265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа – Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області про визнання права власності та зняття арешту з майна – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на жилу трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 36,9 кв.м., загальною площею 58,5 кв.м., корисною площею 62,8 кв.м., що підтверджується Договором від 24 червня 1997 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Сенчук О.А.
Скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови б/н, 18.12.2007 року, Відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: № 6281069 від 21.12.2007 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий органом 5610 11.03.2019 року, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Рівне, вул. Замкова, 2а, код ЄДРПОУ 35007146).

Третя особа: Рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області (м. Рівне, майдан Незалежності, 7, код ЄДРПОУ - 35840539).

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.