ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/24/26 Справа № 243/6919/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника – адвоката Кузьміна Є.О., подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, а також стягнуто судовий збір
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 19 серпня 2024 року о 10 годині 45 хвилин в с. Дмитрівка по вул. Миру, 22 керував транспортним засобом «Kia Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з наявними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, тремтіння пальців рук, млява мова.
Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 , як зазначено в постанові суду першої інстанції, відмовився у присутності двох свідків.
Своїми діями ОСОБА_1 , як вказав суд першої інстанції, порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
За даним фактом уповноваженою посадовою особою ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області 19.08.2024 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 114382 за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись із зазначеною постановою, захисник Кузьмін Є.О., діючи в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судом першої інстанції допущено спрощений підхід до розгляду справи, не надано належної правової оцінки тим доказам, які були долучені працівниками поліції, внаслідок чого ухвалено незаконне рішення.
Звертає увагу на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що працівник поліції вважав, ніби ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України, оскільки відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, однак, на думку захисту, цей факт не підтверджується належними та допустимими матеріалами справи.
В апеляційній скарзі захисник наголошує, що відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративним правопорушенням є, зокрема, керування транспортним засобом особою в стані сп`яніння або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на такий стан, а тому обов`язковою умовою для кваліфікації дій за цією нормою є встановлення того, що особа саме керувала транспортним засобом.
У зв`язку з цим захисник посилається на положення п. 1.10 Правил дорожнього руху України та вказує, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення, а в даній ситуації ОСОБА_1 , на його переконання, не був водієм у розумінні наведених положень, оскільки транспортний засіб перебував у нерухомому стані.
Також у скарзі зазначено, що коли до автомобіля підійшли працівники поліції, ОСОБА_1 повідомив їм, що не керував автомобілем, однак, як стверджує захист, ще до початку проведення відеозйомки працівник поліції повідомив, що якщо ОСОБА_1 скаже, що він не керував транспортним засобом, тоді автомобіль буде забрано на штрафмайданчик, у зв`язку з чим пояснення, зафіксовані на відеозаписі, не можуть розцінюватися як безумовне та добровільне підтвердження факту керування.
Окрім цього, захисник в апеляційній скарзі посилається на Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року, а також на Інструкцію про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену спільним наказом МВС та МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, і зазначає, що за змістом цих нормативних актів направлення особи до закладу охорони здоров`я можливе лише за наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Захисник детально зазначає, що відповідно до п. 4 Інструкції ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння, крім запаху алкоголю з порожнини рота, звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, сповільненість або, навпаки, підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови, почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Разом із тим, на думку сторони захисту, в матеріалах справи відсутні достатні дані, які б об`єктивно підтверджували, що у ОСОБА_1 поліцейськими дійсно були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а тому в останніх не було належних правових підстав для направлення його на огляд у встановленому законом порядку.
Окремо в апеляційній скарзі захисник звертає увагу на те, що письмове направлення на проведення медичного огляду виписано 18.07.2024 року, тоді як події, покладені в основу протоколу, мали місце 19.07.2024 року, і вказує, що така невідповідність щодо дати ставить під сумнів достовірність та належність зазначеного документа.
Крім того, захисник посилається на те, що ОСОБА_1 на місці події не було роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, а також не було забезпечено можливість скористатися правовою допомогою адвоката під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що час, відображений на відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського, не відповідає часу, зазначеному у протоколі про адміністративне правопорушення, що, на переконання захисника, свідчить про порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, оскільки поліцейський не переконався у точності встановлених на пристрої дати та часу, а тому такий відеозапис не може вважатися належним і допустимим доказом.
При цьому захисник наголошує, що суперечності щодо дати і часу, зафіксованих на відеозаписі подій, не можуть бути усунені рапортом поліцейського, а отже, на його думку, зазначений відеозапис підлягає виключенню із системи доказів у справі.
У зв`язку з цим в апеляційній скарзі зазначено, що за відсутності відеозапису як належного доказу відсутні докази дотримання передбаченого ст. 266 КУпАП та Порядком ініціювання і здійснення поліцейськими процедури огляду водія на стан наркотичного сп`яніння, з урахуванням також відсутності не менше двох свідків усієї процедури.
Крім того, захисник посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2019 року у справі № 536/1703/17, провадження № К/9901/3839/17, та зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності в її діях усіх ознак складу адміністративного правопорушення, підтверджених належними й допустимими доказами, а не припущеннями або доказами, одержаними з порушенням встановленого законом порядку.
Посилаючись на положення ст. 19 Конституції України, ст. 7 КУпАП та ст. 62 Конституції України, захисник вважає, що всі сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 мають тлумачитися на його користь, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі — закриттю у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисник Кузьмін Є.О. про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи, однак у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подали.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право брати участь у розгляді справи, однак її неявка не є безумовною підставою для відкладення розгляду, якщо така особа належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду та від неї не надійшло клопотання про його відкладення.
З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги необхідність забезпечення розгляду справи у розумні строки, що узгоджується із завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбаченими ст. 245 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисника.
06 грудня 2024 року в результаті ракетної атаки країни-агресора російської федерації знищено будівлю Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг, яка була розташована за адресою: пр-т Героїв-підпільників, 31, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Відповідно до акта про втрату матеріалів провадження встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення (ЄУН № 243/6919/24, провадження № 33/803/2986/24) за апеляційною скаргою захисника — адвоката Кузьміна Є.О., поданою в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП втрачено внаслідок ракетного удару.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2026 року частково відновлено матеріали втраченого провадження.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Дослідивши наявні у відновленому провадженні матеріали справи, надаючи оцінку протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 114382 від 19.08.2024 року, апеляційний суд констатує, що останній містить лише інформацію про вчинене правопорушення, викладену працівником поліції, та відображає його суб`єктивне сприйняття обставин події, а тому сам по собі, без підтвердження іншими належними, допустимими та достатніми доказами, не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Водночас апеляційний суд позбавлений можливості дослідити всі докази, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та на які містяться посилання як у постанові суду першої інстанції, так і в апеляційній скарзі захисника, оскільки матеріали справи були втрачені, а у відновленому провадженні відсутні інші докази, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та окремих письмових документів.
Апеляційним судом вичерпано всі можливості для повного відновлення втрачених матеріалів справи, однак такі дії не призвели до відновлення доказової бази у тому обсязі, який давав би можливість здійснити повноцінну перевірку доводів апеляційної скарги та правильності висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим відсутня об`єктивна можливість дослідження доказів для перевірки обставин, покладених в основу притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення є лише одним із джерел доказів та не має наперед встановленої доказової сили, а відтак підлягає перевірці у сукупності з іншими доказами.
Разом із тим у даному випадку така перевірка є неможливою, оскільки інші докази, які могли б підтвердити або спростувати викладені у протоколі обставини, у матеріалах відновленого провадження відсутні, що унеможливлює встановлення фактичних обставин події та перевірку доводів як сторони обвинувачення, так і сторони захисту.
Зокрема, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити обставини, пов`язані із наявністю чи відсутністю у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, дотриманням працівниками поліції встановленого законом порядку направлення на огляд та фіксації відмови від його проходження, а також інші істотні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відсутність у матеріалах справи повного комплексу доказів, які досліджувалися судом першої інстанції, фактично позбавляє апеляційний суд можливості здійснити перевірку законності та обґрунтованості оскаржуваної постанови в межах доводів апеляційної скарги, що суперечить вимогам ст. 245, 252, 280 КУпАП.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен має право на справедливий судовий розгляд, а також практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 року, заява № 16347/02), «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08), апеляційний суд виходить із того, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, які за своєю суттю мають каральний характер, повинно відповідати гарантіям справедливого суду, включаючи принцип змагальності та рівності сторін.
Європейський суд з прав людини у вказаних рішеннях наголошував, що суд не може виступати стороною обвинувачення та самостійно відшуковувати докази вини особи, а відсутність належної доказової бази або неможливість її перевірки не може бути компенсована припущеннями чи формальним посиланням на протокол про адміністративне правопорушення.
У рішенні у справі «Карелін проти Росії» Суд, зокрема, зазначив, що у випадку, коли сторона обвинувачення фактично не представлена у судовому засіданні, а суд перебирає на себе її функції, це порушує принцип змагальності та рівності сторін, гарантований ст. 6 Конвенції.
Також у рішенні у справі «Малофєєва проти Росії» ЄСПЛ підкреслив, що засудження особи не може ґрунтуватися виключно на документах, складених органами обвинувачення, без належної можливості їх перевірки та без надання стороні захисту ефективної можливості спростувати такі докази.
У справі «Лучанінова проти України» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що адміністративні провадження, які можуть призвести до накладення значних санкцій, повинні відповідати тим самим стандартам справедливого судового розгляду, що і кримінальні провадження, зокрема щодо стандарту доказування.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що дані, відображені у протоколі про адміністративне правопорушення щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не можуть вважатися достатніми та беззаперечними доказами вини, оскільки не підтверджені іншими доказами та не можуть бути перевірені судом.
Апеляційний суд також враховує, що стандарт доведення вини у справах, які мають каральний характер, відповідає стандарту «поза розумним сумнівом», який означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву у цьому, тоді як наявність такого сумніву є підставою для прийняття рішення на користь особи.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
З урахуванням принципу презумпції невинуватості, який поширюється і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Згідно з положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень частин 7 та 8 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, однак має право вийти за її межі у разі необхідності поліпшення становища особи.
За викладених обставин, з урахуванням неможливості перевірки доказів та встановлення фактичних обставин справи, апеляційний суд доходить висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що виключає наявність у його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження у справі.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції — скасуванню, а провадження у справі — закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника Кузьміна Є.О., подану в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , задовольнити.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА