ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 березня 2026 року	Справа №160/1299/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 у формі не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року № 153.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивач у віці 20 років уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України на 3 роки. У період з 24.02.2022 по 20.05.2022 позивач приймав участь у бойових діях, та в ході бойових дій на території міста Маріуполя з 19.05.2022 по 24.05.2025 перебував у полоні на території російської федерації, у зв`язку з чим вважає, що має право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, в якій йому відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 року відкрито провадження у справі №160/1299/26, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву не визнає заявлених позовних вимог, посилаючись на таке.
Позивачем було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України до введення в Україні воєнного стану.
У відповідності до вищенаведеного, право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження військової служби в бойових умовах мають виключно військовослужбовці рядового, сержантського та старшинського складу Збройних Сил України, які були прийняті або призвані на військову службу під час дії воєнного стану”, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX та відповідають встановленим критеріям.
Відповідач також посилається на порушення позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, визначеного ч. 5 ст. 122 КАС.
ОСОБА_1 у додаткових поясненнях підтримав позовні вимоги та щодо строку звернення до суду вказав, що строк звернення до суду, на який посилається відповідач стосується справ щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Посилаючись на норми ч. 3 ст. 122 КАС України і ч. 2 ст. 233 КЗпП України позивач зазначає, що в даній справі застосовується тримісячний строк для подання адміністративного позову, який обчислюється з моменту, коли позивач набув документально підтверджену інформацію про відмову у нарахуванні і виплаті одноразової грошової винагороди.
Щодо посилання відповідача на порушення позивачем строку звернення до суду із позовною заявою, суд виходить з наступного.
За приписами частин 1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, ч.3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач про порушення своїх прав дізнався з листа відповідача від 19.12.2025 і звернувся до суду з позовною заявою через систему «Електронний суд» 20.01.2026, тобто в межах шестимісячного строку.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 27.02.2020 уклав з Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_2 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, за яким громадянин України ОСОБА_1 , ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби і добровільно бере на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду – понад установлений строк контракту крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 та частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом.
Відповідно до п.3 контракт було укладено на три роки.
В подальшому, в період знаходження позивача у полоні, 27.03.2023 продовжено контракт до оголошення демобілізації відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2023 №26.
Відповідно до копії витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.07.2020 №169, солдат ОСОБА_1 , призначений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №68-РС від 01 липня 2020 року на посаду розвідника-радіотелефоніста відділення глибинної розвідки роти роти глибинної розвідки, який прибув із Військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 для подальшого проходження військової служби, з 10 липня 2020 року зарахований до списків особового складу частини. 
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2025 №1035/15/717 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, солдат ОСОБА_1 в період з 24.02.2022 по 20.05.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Маріуполь Донецької області.
Довідка складена на підставі: бойового наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №6т від 04.09.2021, журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 р/з 8т від 22.10.2021, журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 р/з 13т. від 25.03.20222.
Відповідно до довідки Служби безпеки України від 11.06.2025 №34/Х-1845д солдат ОСОБА_1 в період з 19.05.2022 по 24.05.2025 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.
01.12.2025 представник позивача звернулася до командира Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просила окрім іншого, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153.
Позивачем у позовній заяві зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 19.12.2025 №1035/18/4376 повідомлено, що солдат ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу у 2020 році, тобто до введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим не належить до кола осіб, визначених постановою КМУ №153 від 11.02.2025 та немає правових підстав для отримання зазначеної одноразової грошової винагороди.
Вказаний факт не заперечується відповідачем.
Бездіяльність відповідача, позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим за захистом своїх порушених прав і інтересів звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

За приписами частин 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (Закон 2232-ХІІ).
Частиною 3 ст. 1 Закону 2232-ХІІ визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно ч. 9 ст. 1 Закону 2232-ХІІ щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Станом на день розгляду позову в Україні продовжує діяти воєнний стан.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Порядок).
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абзацу 2 п. 4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Отже, із аналізу норм Постанови №153, слідує, що виплата передбачена для військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу ЗСУ, які відповідають таким критеріям:
були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років;
брали безпосередню участь у бойових діях не менше 6 місяців (станом на 13 лютого 2025 року);
продовжують службу у ЗСУ на момент набрання чинності постановою;
не притягувалися двічі або більше до кримінальної чи адміністративної відповідальності за військові правопорушення та не мають чинних дисциплінарних стягнень.
Повний розмір виплати також передбачено для військовослужбовцуів, які брали участь у бойових діях менше 6 місяців, але отримали поранення або потрапили у полон (за винятком добровільної здачяі). Водночас ті, хто звільнився зі служби до 13 лютого 2025 року, не мають права на цю виплату.
Таким чином, позивач вищенаведеним критеріям не відповідає, оскільки ОСОБА_1 був прийнятий на військову службу у 2020 році, тобто до введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з чим не належить до кола осіб, визначених постановою КМУ №153 від 11.02.2025 та правових підстав для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень не має.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статями 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона