Пересипський районний суд міста Одеси Справа № 523/12761/25
Провадження №1-кп/523/861/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 року Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді     ОСОБА_1 
при секретарі      ОСОБА_2 
за участю прокурора Пересипської окружної прокуратури міста Одеси  ОСОБА_3 
у присутності представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Пересипського районного суду міста Одеси обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №12025162490000940 від 20.05.2025 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно, раніше неодноразово судимого:
- 19.02.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст.15 ч.2, ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.
- 27.01.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст.186 ч.2, 304 ч.1, 70 ч.1, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.
- 9.03.2017 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст.15 ч.2, 186 ч.2, 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі. Звільнився 19.09.2018 року за відбуттям покарання.
- 13.11.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст.15 ч.2, 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки.
17.10.2022 року знятий з обліку орану пробації у зв`язку із закінченням іспитового строку.
- 5.05.2025 року Пересипським районним судом міста Одеси за ст.125 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт. 2.02.2026 року знятий з обліку органу пробації за відбуттям покарання. 
Зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 
у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, -

Встановив:

19.05.2025 року приблизно о 19:21 годині, ОСОБА_6 , не маючи посвідчення водія на право управління транспортними засовами, керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_7 , рухаючись при достатній видимості по сухому дорожньому покриттю по проїзній частині вул. Семена Палія з боку вул. Академіка Заболотного в напрямку вул. Марсельська у м. Одеса, де організований двосторонній рух з трьох смуг у кожному з напрямків, у крайній правій смузі напрямку свого руху, наблизився до перехрестя, розташованому по вул. Семена Палія – вул. Марсельська, виконуючи маневр повороту праворуч у напрямку вул. Марсельської, порушуючи у сукупності п.п. 2.1 «а», 2.3 «б» та 16.2 Правил дорожнього руху України, а саме будучи неуважним, не врахувавши зміну дорожньої обстановки, не вживши своєчасних заходів щодо зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобілю, не переконавшись, що на пішохідному переході не має людей, не надав перевагу в русі пішохода, тим самим допустив наїзд на ОСОБА_4 , яка перетинала проїжджу частину по пішохідному переходу справа наліво по ходу руху транспортного засобу.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 відповідно висновку судово-медичної експертизи за №770 від 19.06.2005 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: підапоневротичної гематоми лобової та тім`яної ділянок зліва, закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків, гематоми в ділянці лівого надпліччя та в ділянці лівого ліктьового суглобу, закритого перелому внутрішнього виростка правої великогомілкової кістки без зміщення уламків, розтягнення передньої хрестоподібної зв`язки, правого колінного суглобу, гематоми в ділянці правого колінного суглобу, які складають єдиний морфологічний комплекс та спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день та відповідно п.2.2.2 «Правил судово - медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні, викладеному в обвинувальному акті визнав повністю, та пояснив, що 19.05.2025 року попросив у сусіда автомобіль, щоб поїхати на зустріч, на яку запізнювався. Сусід, не підозрюючи, що він не має професійних навичок водія, дозволив взяти належний останньому транспортний засіб «Опель Зафіра». В той же день, 19.05.2025 року у вечірній час приблизно о 19 годині, керуючи технічно справним автомобілем, рухався прямо у правій смузі проїжджої частини вул. Семена Палія, повертав направо в сторону вул. Марсельської, але не зміг своєчасно загальмувати на зелене світло, щоб пропустити пішохода, яка переходила дорогу справа наліво на куті вулиць Семена Палія – Марсельська, внаслідок чого здійснив наїзд на потерпілу. Після скоєння ДТП постраждалу відвезли до лікарні.
Вину визнає повністю, не заперечуючи того факту, що здійснив наїзд на пішохода, що керував транспортний засобом не маючи прав водія, пояснюючи, що навчався, але екзамен не здав, фактично дав покази, які співпадають з пред`явленим обвинуваченням, усвідомлюючи, що внаслідок його дій сталася дорожньо-транспортна пригода, висновки експертиз, схему ДТП не оспорює, щиро розкаюється, жалкує, що так сталося, позов потерпілої визнає, покладаючи вирішення питання щодо визначення суми відшкодування на погляд суду, погоджуючись, що потерпілій були спричинені моральні страждання, додатково вказуючи, що дзвонив потерпілій, маючи намір добровільно допомогти, але постраждала висунула йому такі вимоги, що після цього він більше з нею не спілкувався. 

У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 просив задовольнити заявлений у кримінальному провадженні позов у повному обсязі, зазначаючи, що жодної дії щодо відшкодування завданої шкоди ОСОБА_6 не було зроблено, вважаючи, що обвинувачений повинен понести покарання з позбавленням права керувати транспортними засобами. 

Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, у скоєні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, встановленої під час судового розгляду, обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, тому відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, суд, за відсутністю заперечень учасників судового провадження та за відсутністю клопотань щодо доповнення судового розгляду, дослідження інших доказів в повному обсязі, а саме допит потерпілої, свідків, повне оголошення матеріалів кримінального провадження, авто технічних експертиз не проводив, оскільки отримані у судовому засіданні свідчення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення, та докази, в тому числі експертизи, які містяться у матеріалах досудового розслідування, після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами ніким із учасників процесу не оспорюються. 
Покази обвинуваченого, дані у ході судового засідання суд визначає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України. 
При цьому судом з`ясовано правильність розуміння ОСОБА_6 змісту вказаних обставин, відсутність сумнівів у добровільності його позицій та роз`яснено про правові наслідки, а саме позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, судом встановлено, що  ОСОБА_6  своїми діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 ч.1 КК України та його дії вірно кваліфіковані за ознаками, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості та його вина доведена у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.  Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними у ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину за необережності, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, однак відбув покарання повністю, має постійне місце проживання та реєстрації, працює хоча неофіційно, страждає на захворювання зору, що знайшло підтвердження у ході судового засідання, його негативне особисте ставлення до вчиненого діяння, бажання щодо відшкодування спричиненого збитку, поведінка ОСОБА_6 під час судового провадження вказує на повне усвідомлення своєї провини та щире каяття.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачені ст.66 п.1 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
До обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено. 
Разом з цим, суд приймає до уваги висновок досудової доповіді Пересипського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області стосовно ОСОБА_6 зі змісту соціально-психологічної характеристики якої вбачається, що обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин за необережності, має постійне місце мешкання, відповідно проведеної оцінки ризику ймовірність ризику повторного вчинення кримінального правопорушення є середньою, ризик небезпеки для суспільства є середнім, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі можливе у винятковому порядку за умови здійснення інтенсивного нагляду та застосування соціальних виховних заходів, передбачених пробаційною програмою.

Також вивченням матеріалів з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме автомобіль марки «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на який ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси за №523/9564/25 (Пр. №1-кс/523/2974/25) від 26.05.2025 року був накладений арешт.
Положеннями ч.3 ст.170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є речовими доказами.
Статтею 174 ч.4 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Дослідивши надані прокурором матеріали, суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси за №523/9564/25 (Пр. №1-кс/523/2974/25) від 26.05.2025 року про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, а саме автомобіль марки «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 після набрання вироком чинності підлягає скасуванню, оскільки в подальшому потреба в застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпадає, так як всі процесуальні дії закінчені, всі необхідні експертні дослідження по справі проведені, при ухваленні вироку ОСОБА_6 втрачає статус обвинуваченого, конфіскація майна не передбачена санкцією статті, у зв`язку з чим з метою не порушення Конституційних канонів та реалізації права власника розпоряджатися або користуватися своїм майном, суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для скасування арешту майна та вищезазначений речовий доказ, а саме автомобіль марки «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , після набрання вироком чинності вважати повернутим за належністю – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_3 від 7.02.2020 року, виданого ТСЦ №5142, що підтверджується розпискою, датованої 11.06.2025 року, долученої до матеріалів судового кримінального провадження.
Також вивченням наданих до суду матеріалів з`ясовано, що до кримінального провадження під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме – DVD-R компакт-диск з відеозаписом місця події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.05.2025 року на перехресті вулиць Семена Палія- Марсельська у м. Одеса, який суд вважає за доцільне зберігати в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування за №12025162490000940 від 20.05.2025 року.
Крім цього вивченням матеріалів встановлено, що у ході досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення авто-технічної експертизи, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, загальна сума яких складає 10177,92 гривень (4240,80грв., 2968,56грв., 2968,56грв.) 

Матеріали кримінального провадження досудового розслідування за №12025162490000940 від 20.05.2025 року до обвинувального акту не долучалися, суду лише були надані документи щодо речових доказів, судових витрат, характеризуючи дані відносно ОСОБА_6 .

Разом з цим, в рамках даного кримінального провадження до суду надана позовна заява потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 на її користь завданого морального збитку у розмірі 248588,88 гривень, витрати на правничу допомогу у сумі 20000 гривень, а також стягнення зі страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_4 15522,32 гривень страхового відшкодування.
За змістом положень ст.128 ч.1 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 128 ч.5 КПК України регламентовано, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно до вимог ст.129 ч.1 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю, або частково чи відмовляє в ньому. 
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Відповідно положень ст.1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Також положеннями ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Оцінюючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_4 заявлених до ОСОБА_6 у розмірі 248588,88 гривень морального збитку, суд вважає за необхідне цивільний позов у даній частині задовольнити частково, а саме у сумі 50 тис. гривень, що на думку суду є спів розмірним з понесеними моральними стражданнями, виходячи із засад розумності та виваженості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини кримінального правопорушення при яких була спричинена моральна шкода, як з`ясовано, позивачка отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які згідно з медичною кваліфікацією не призводять до інвалідності, постійної втрати непрацездатності, також виходить зі ступеню вини обвинуваченого, характеру та обсягу душевних, психологічних страждань, їх тривалості та значимості для потерпілої, вимушених змін в її життєвих стосунках та подальшому житті, час та зусилля, необхідних для відновлення її стану. 

Щодо відшкодування ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень, приймаючи до уваги положення ст.ст.134 ч.1, 137, 141 ч.2 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги у даній частині підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зазначена сума виходить з попереднього (орієнтованого) розрахунку судових витрат у зв`язку з розглядом справи, долучена копія договору про надання правової допомоги від 26.06.2025 року, ордер адвоката ОСОБА_5 , який вказує про залучення фахівця на професійну правничу допомогу.
Щодо позовних вимог про стягнення зі страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_4 15522,32 гривень страхового відшкодування, суд вважає наголосити, що 11.11.2025 року до адреси суду надійшов відзив ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на позов  ОСОБА_4 , зі змісту якого встановлено, що 15.10.2025 року Страховиком було виплачене страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 14111,20 гривень та 706,56 гривень моральної шкоди (загальна сума виплат складає 14816,76 гривень), що засвідчується аргументованими доводами та розрахунками страхового відшкодування, а також платіжною інструкцією за №3Р125178, які не викликають у суду сумнівів, крім цього даний факт був підтверджений представником потерпілого ОСОБА_5 у ході судового засідання. З огляду на викладене, зважаючи на здійснене відшкодування страховою компанією матеріального збитку, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» слід відмовити, при цьому різницю не відшкодованого матеріального збитку, яка складає 1411,12 гривень (15522,32-14111,20), суд вважає стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 .

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з урахуванням санкції ч.1 ст.286 КК України, яке відповідно положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, оцінюючи у сукупності обставини, спосіб вчиненого злочину, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєного діяння за необережності, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого, який у судовому засіданні вину визнав повністю, особисте ставлення до вчиненого, стан його здоров`я, те, що він має постійне місце мешкання, працює, виходячи з поведінки ОСОБА_6 вбачається, що він дійсно щиро розкаюється, має бажання відшкодувати завданий збиток, що дає підстави вважати, що на теперішній час обвинувачений не є суспільно-небезпечною особою, приймаючи до уваги висновки досудової доповіді, позицію потерпілої сторони, думку прокурора щодо призначення обвинуваченому міри покарання, на переконання суду виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства із застосуванням до нього ст.ст.75, 76 КК України, що на думку суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нового злочину.

Також за вищевказаними підставами, з урахуванням санкції статті ст.286 ч.1 КК України, приймаючи до уваги наслідки дорожньо-транспортної пригоди, думку учасників процесу з цього приводу, суд вважає за необхідне призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
При цьому поза увагою суду не залишилася та обставина, що ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального правопорушення не отримував у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання.
Так, суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України є фізична осудна особа, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст.286 КК України не містить.
Згідно з чинними положеннями ст.55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини Кримінального Кодексу передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити цій особі таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений отримував раніше посвідчення на право керування транспортними засобами взагалі або щодо транспортних засобів певної категорії зокрема, тобто безпосередньо у ст.55 КК України не встановлено обмежень щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Дана позиція викладена в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду за №702/301/20 від 4.09.2023 року.
Відповідно до ч.1 ст.55 КК України позбавлення права керувати транспортними засобами як додаткове покарання призначається на строк до десяти років.

Крім цього суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався, тому скасуванню не підлягає 
Керуючись ст.ст.55, 100, 128-129, 170, 174, 349, 369-371, 373-374, 394-395 КПК України,-

Ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Згідно ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_6  від відбування основного покарання у вигляді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк – один рік. 

Відповідно до положень ст.76 ч.1 п.п.1, 2 КК України зобов`язати ОСОБА_6 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно ст.76 ч.3 п.п.2, 4 КК України покласти додатково на ОСОБА_6 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Формування життєвих навичок». 

Відповідно ст.165 ч.1 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Виконання вироку в даній частині, а також в частині вилучення посвідчення водія та позбавлення ОСОБА_6 права керувати транспортними засобами покласти на районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області за місцем фактичного проживання засудженого, направив копію вироку після набрання законної сили до органу, якому доручено виконання.

Міра запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 не застосовувалася, тому після набрання вироком законної сили скасуванню не підлягає.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси за №523/9564/25 (Пр. №1-кс/523/2974/25) від 26.05.2025 року про накладення арешту на тимчасове вилучене майно, а саме автомобіль марки «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 – скасувати.
Скасувати арешт з майна, а саме автомобілю марки «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузову: НОМЕР_2 , який відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії та номеру НОМЕР_3 від 7.02.2020 року, виданого ТСЦ №5142, належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Речовий доказ – автомобіль марки «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання під розписку власнику - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – вважати повернутим за належністю.

Речовий доказ - DVD-R компакт-диск з відеозаписом місця події дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19.05.2025 року на перехресті вулиць Семена Палія- Марсельська у м. Одеса, - зберігати в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування за №12025162490000940 від 20.05.2025 року.

Стягнути з  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 10177,92 гривень (4240,80грв., 2968,56грв., 2968,56грв.), пов`язаних із залученням експертів для проведення транспортно - трасологічної та двох авто-технічних експертиз під час досудового розслідування.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення на її користь з ОСОБА_6 завданого морального збитку у розмірі 248588,88 гривень, витрати на правничу допомогу у сумі 20000 гривень, а також стягнення зі страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_4 15522,32 гривень страхового відшкодування - задовольнити частково, а саме в частині компенсації витрат на правничу допомогу задовольнити у повному обсязі, в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди – частково, щодо стягнень зі страхової компанії ПАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» - відмовити за підстав, викладених в мотивувальній частині вироку. 
Стягнути з  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , морального збитку у сумі 50000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , невідшкодованого матеріального збитку у сумі 1411,12 гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення. 

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через Пересипський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня проголошення. 

Суддя: ОСОБА_8