ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА

09 квітня 2026 року   Справа № 924/897/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є. 

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит"
про стягнення витрат на правничу допомогу
у справі № 924/897/25 
за позовом виконувача обов`язків керівника окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави
до відповідачів:
1) Хмельницької міської ради
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит"
про визнання недійсним рішення Хмельницької міської ради від 05.03.2025 №50 в частині передачі в оренду земельної ділянки, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 15.04.2025 №178/01, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та права приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва, повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 24.03.2026 апеляційну скаргу заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури задовольнив частково. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 05.01.2026 у справі №924/897/25 скасував в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки. Ухвалив в цій частині нове рішення про задоволення позову. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" на користь Хмельницької обласної прокуратури - 11 355 грн судового збору за подання апеляційної скарги. Стягнув з Хмельницької міської ради на користь Хмельницької обласної прокуратури - 1 816 грн 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В подальшому, на адресу суду апеляційної інстанції від представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" надійшла заява про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідно до якої представниця просить вказану заяву задовольнити та стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 41 000 грн, про що видати наказ.

Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.04.2026 заяву представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" про стягнення витрат на правничу допомогу прийняв до провадження Північно-західного апеляційного господарського суду. Постановив розгляд заяви представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" про стягнення витрат на правничу допомогу здійснювати без повідомлення учасників справи. Запропонував заступнику керівника Хмельницької обласної прокуратури в строк до 06.04.2026 надати письмові пояснення з правовою позицією щодо заяви представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" про стягнення витрат на правничу допомогу.

Прокурор подав суду апеляційної інстанції заперечення, в котрих вказує, що в заяві представниці ТОВ "Богит" жодним чином не деталізовано конкретної вартості окремо кожної із наданих послуг, що є складовими суми витрат на професійну правничу допомогу, а також не обґрунтовано наявність підстав для їх стягнення в повному розмірі без врахування пропорційності задоволених позовних вимог.
Продовжує, що в порушення вимог ст. 124 ГПК України представницею не подавався до суду попередній розрахунок суми судових витрат, які ТОВ "Богит" понесло і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
За наведеного просить відмовити у задоволені заяви представниці ТОВ "Богит" про ухвалення додаткового рішення у справі, в частині заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Розглядаючи заяву представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує таке.
Частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд звертає увагу на те, що додаткове судове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Відповідно до ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000 №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.
Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини зазначеного рішення визначається, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".
Конституційне право кожного на правничу допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Положеннями статті 16 ГПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до приписів статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постановах від 14.02.2019 у справі №916/24/18 та від 21.06.2022 у справі № 908/574/20 кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями ст. 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені. 
Апеляційний господарський суд зауважує, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.
Частина 8 статті 129 ГПК України передбачає, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегія суддів зазначає, що відповідного усталеної практики Верховного Суду право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та повідомити про надання відповідних доказів у визначені ГПК України строки; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог ч. 8 ст. 129, ст. 221 ГПК України.
Відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.
Колегія суддів враховує, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/9024/21, від 11.01.2024 у справі №924/423/23).
Верховний Суд у додатковій постанові від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20) зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень ст. ст. 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21).
За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які ТОВ "Богит" понесло у суді апеляційної інстанції, має вирішуватися з урахуванням, зокрема положень ч. 2 ст. 124 ГПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Богит", подаючи 16.02.2026 до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (т. 2, а. с. 100-108) не вказало попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, понесених у зв`язку із апеляційним оскарженням.
Крім того, Товариством не вказано причин неможливості подання відповідного розрахунку.
Апеляційний господарський суд зважає і на те, що відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" на апеляційну скаргу був поданий його представницею Керницькою О.В., з якою Товариство 09.09.2025 (тобто до відкриття апеляційного провадження) уклало Договір № 21 про надання правничої допомоги (т. 2, а. с. 199-200), а відповідно на переконання суду, представниця мала можливість попередньо (загально) оцінити вартість послуг, котрі будуть або можливо будуть надані нею під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, та зазначити про це в апеляційній скарзі. 
Судом враховується, що положення ч. 3 ст. 124 ГПК України наділяють заявника правом на зміну розміру витрат, зокрема: попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Таким чином, всупереч наведеним приписам законодавства Товариством разом із відзивом на апеляційну скаргу не подано до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які ТОВ "Богит" понесло і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Положеннями ч. 5 ст. 129 ГПК України передбачено, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Зі змісту диспозитивної норми ч. 2 ст. 124 ГПК України вбачається, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може, але не зобов`язаний відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, що свідчить про дискреційний характер відповідних повноважень суду.
Колегія суддів зауважує, що ТОВ "Богит" не було позбавлене права визначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які воно очікувало понести у зв`язку із розглядом справи, який в подальшому шляхом подання відповідної заяви міг бути збільшений або зменшений.
Враховуючи викладене, користуючись своїми дискреційними повноваженнями, з огляду на неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, в тому числі і на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" про стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 124, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви представниці Товариства з обмеженою відповідальністю "Богит" про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
2. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Олексюк Г.Є.