Справа № 172/957/24
Провадження № 2/172/384/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2026 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання - Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання тезхнічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_3 вказує, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 01 грудня 2018 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 743. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 року шлюб між сторонами розірвано. З моменту розірвання шлюбу неповнолітній син сторін знаходиться на утриманні позивача, який проходить військову службу в Національній гвардії України і у зв`язку з цим неповнолітній проживає разом з бабусею та матір`ю позивача ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка ігнорує свої обов`язки щодо участі в матеріальному забезпеченні свого сина, не займається вихованням, розвитком, лікуванням сина, перестала піклуватися про сина. Більше року відповідачка не спілкується з сином і не має бажання цього робити. Навіть після того як позивача було призвано на військову службу під час мобілізації, відповідачка не цікавиться життям, станом здоров`я свого сина, не піклується про нього, не забезпечує одягом, взуттям, медикаментами, продуктів харчування тощо, у зв`язку з чим позивач повністю займається забезпеченням сина усім необхідним для належного розвитку та життя дитини. Просить суд позбавити відповідачу батьківських прав відносно її сина ОСОБА_4 , 2017 року народження.
Представник позивача ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, заявлені вимоги підтримує.
Відповідачка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. У підготовочму судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що метою визнання позову є прохання позивача для демобілізації його з армії. Погрожував, що взагалі забере дитину. Вона відвідує сина і бажає його виховувати. Під час розірвання шлюбу втекла від чоловіка не забравши дитину, так як боялася. З цього часу купувала періодично йому іграшки. Вона барала сина приблизно раз на два місяці на декілька днів. Їй створювали перешкоди у спілкуванні з дитиною. На даний час має співмешканця, ще дітей не має. Категорично заперечує проти позову.
Третя особа надала суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки родина ОСОБА_1 фактично не проживає на території Васильківської селищної ради з березня 2025 року, тому орган опіки та піклування не має фактичної можливості вирішити питання про встановлення відомостей та обстеження умов проживання дитини, що у свою чергу унеможливлює прийняття рішення про доцільність позбавлення батьківських прав матері дитини ОСОБА_2 , у тому числі через відсутність будь-яких документів, які б підтверджували неналежне виконання останньою батьківських прав відносно її сина ОСОБА_6 .
На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. 
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 28.06.2023 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 01 грудня 2018 року Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 743 - розірвано. 
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з актом № 59 від 21.05.2024 року ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_7 , 2017 року народження та матір`ю ОСОБА_5 , 1977 року народження проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з довідкою Письменського ліцею Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 21.05.2024 року ОСОБА_8 регулярно відвідує садок у формі змішаного навчання, дитина доглянута, охайна, батько дитини постійно спілкується з вихователями сина, цікавиться його досягненнями, мати дитини контакту з навчальним закладом не підтримує, з вихователями не спілкується, дитину до дитсадка приводить і забирає батько або бабуся.
Відповідно до інформації виконавчого комітету Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 31.01.2025 року матір дитини ОСОБА_2 до служби у справах дітей не з`явилася, не надала необхідні документи у зв`язку з чим не можливо зробити обстеження умов проживання дитини, окрім цього матір дитини не повідомила свою позицію щодо питання позбавлення її батьківських прав.
З акту, складеного 05.06.2025 року старостою Письменського старостинського округу Красотою С.О. за участі сусідів та інформації Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 10.06.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 разом з дитиною та батьками виїхав на постійне місце проживання в м. Дніпро з березня 2025 року.
Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, які полягають у такому: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 164 СК України передбачені підстави, за якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки чи піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років.
Конвенція про права дитини від 20 листопада 1989 року Генеральної Асамблеї ООН, ратифікована Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року в преамбулі визначає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Стаття 3 Конвенції зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до статті 9 Конвенції Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 
Згідно з пунктами 15-16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2000 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Під час судового розгляду справи встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , 2017 року народження є сторони у справі. Відповідачка категорично заперечує проти позовних вимог, зазначає, що не ухиляється від виховання свого сина, періодично бере його до себе, однак позивач створює перешкоди у спілкуванні. Натомість позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Також суд враховує висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачки.
Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2017 року народження. 
На підставі вищевикладеного, керуючись Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 року, Законом України «Про охорону дитинства», постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 150, 164-165 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

Відмовити у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя   І.Г. Битяк