ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 р. 	Справа № 520/29836/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/29836/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі– позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – перший відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області, апелянт), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту – другий відповідач, ГУ ПФУ в місті Києві), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Харківській області щодо нездійснення перегляду та врахування страхового стажу ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перегляд страхового стажу ОСОБА_1 у період з 01.03.1995 по 27.09.1999;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 по справі № 520/29836/24 позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області, ГУ ПФУ в місті Києві задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 у період з 01.03.1995 по 27.09.1999 з 01.08.2024.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області з 01.08.2024 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, включивши період роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999, з урахуванням висновків суду у даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ГУ ПФУ в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 1211,20 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, перший відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просив суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 по справі № 520/29836/24 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що після призначення позивачу пенсії за віком з 24.05.2023, під час перевірки його електронної пенсійної справи було встановлено, що записи №№5-6 трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 01.03.1993 про період його роботи у ТОВ «Фалькор» ЛТД з 01.03.1995 по 27.09.1999 не засвідчено підписом керівника, його заступника, іншої уповноваженої на це особи, що є порушенням п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993. У зв`язку з чим, вказує, що пенсійну справу позивача було приведено у відповідність до діючого законодавства.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 24.05.2023.
При призначенні пенсії страховий стаж позивача становив 38 років 6 місяців 6 днів. Однак, під час перевірки електронної пенсійної справи першим відповідачем було встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01.03.1993 позивач працював з 01.03.1995 по 27.09.1999 у фірмі «Фалькор» ЛТД. Вказані записи у цьому періоді не засвідчені підписом керівника, його заступника, іншої уповноваженої на це особи, що є порушенням пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58. 
У зв`язку з чим, перший відповідач направив до другого відповідача лист від 01.07.2024 №2000-0304-9/119319 щодо перегляду страхового стажу позивача. 
У відповідь на вказаний лист другий відповідач 31.07.2024 надав відповідь, в якій зазначив, що період роботи ОСОБА_1 з 01.03.1995 по 27.09.1999 підлягає виключенню з розрахунку страхового стажу. 
Після чого, перший відповідач 01.08.2024 привів пенсійну справу у відповідність діючому законодавству, виключивши з розрахунку страхового стажу період роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999. Після цього зарахований стаж позивача склав 33 роки 11 місяців 9 днів.
Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо виключення зі страхового стажу позивача періоду роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999, останній звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з відсутності у першого відповідача правових підстав для виключення періоду роботи позивача з 01.03.1995 по 27.09.1999 із загального страхового стажу, через не засвідчення відповідних записів у трудовій книжці підписом керівника, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не - на працівника. При цьому, судом враховано, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу.
Належним способом захисту порушених прав позивача суд першої інстанції вважав зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області з 01.08.2024 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію, включивши період роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, шо включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі-Закон №1788-ХІІ) установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.071993 № 58(далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню
Пунктом 2.1 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами. 
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача НОМЕР_2 від 01.03.1993, дослідивши яку колегією суддів встановлено, що згідно з записами №№5-6 в період з 01.03.1995 по 27.09.1999 ОСОБА_1 працював директором у фірмі «Фалькор» ЛТД (призначений відповідно до наказу від 01.03.1995 №1, звільнений на підставі наказу № 1 від 27.09.1999)
Вказані записи трудової книжки позивача засвідчені відбитком печатки, проте не містять підпису керівника, його заступника, іншої уповноваженої на це особи, як цього вимагають наведені вище приписи пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58.
Наведені обставини слугували підставою для виключення першим відповідачем вказаного періоду роботи ОСОБА_1 з його страхового стажу.
Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а зазначив, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Саме по собі не засвідчення роботодавцем певного запису в трудовій книжці підписом керівника чи іншої відповідальної за це особи, за наявності відтиску печатки підприємства, не може слугувати безумовною підставою для невизнання такого запису (яким зафіксовано період роботи позивача), що підтверджує стаж роботи, оскільки посилання на такі формальні недоліки є непропорційним втручанням у гарантоване Конституцією України право особи на забезпечення у старості пенсією за віком, заслуженою попередньою працею.
За позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі №677/831/17 зазначив, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999, мотивовані відсутністю підпису керівника, його заступника, іншої уповноваженої на це особи в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , є безпідставними та необґрунтованими.
В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ у Харківській області, покладених ним в основу мотивів виключення вказаного періоду роботи позивача з його страхового стажу, колегія суддів враховує й те, що за частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Разом з цим, в даному випадку матеріали справи не містять доказів звернення ГУ ПФУ в Харківській області до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи та страхового (трудового) стажу позивача.
Відтак, роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи з огляду на наявність дефектів у заповненні його трудової книжки (записи № 5-6 не засвідчено підписом роботодавця), пенсійний орган переклав тягар доказування на позивача, що не узгоджується із завданням адміністративного судочинства. 
Колегія суддів зазначає, що хоча й витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, однак перекладання обов`язку доказування, надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може слугувати умовою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду №120/8471/23 від 31 січня 2025 року.
Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов`язок оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для виключення зі страхового стажу спірного періоду роботи позивача.
Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 неодноразово висловлював позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. 
Крім того, як слушно зауважив суд першої інстанції, першочергово, при призначенні пенсії, спірний період роботи ОСОБА_1 з 01.03.1995 по 27.09.1999 зараховано першим відповідачем до страхового стажу позивача без будь-яких зауважень.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у першого відповідача правових підстав для виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999, що зумовлює задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виключення зі страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999 з 01.08.2024 року. 
Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області з 01.08.2024 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсію, включивши період роботи з 01.03.1995 по 27.09.1999, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року по справі № 520/29836/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк