ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
17.03.2026	Справа № 910/12623/25	

Господарський суд міста Києва у складі:
Судді - Бондаренко-Легких Г. П.
за участю секретаря (помічника судді) – Конона В. В.
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Києві у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін матеріали господарської справи №910/12623/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФОРА» (08132, Київська обл., Бучанський р-н, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5)
До Товариства з додатковою відповідальністю «УНІВЕРСАМ №12» (03134, м. Київ, вул. О. Махова, буд. 4)
про стягнення збитків у розмірі 608.356,97 грн

За участі представників сторін:
Представник позивач: не прибув;
Представник відповідача: Пащенко В. М. – адвокат, ордер серії АІ №2039191 від 05.11.2025;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «УНІВЕРСАЛ №12» про стягнення збитків у розмірі 608.356,97 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час дії між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №1 від 25.01.2022, відповідач зобов`язаний був гарантувати протягом строку дії договору належне забезпечення позивача комунальними послугами, зокрема, електроенергією.
Проте у 2023 році відповідач самовільно відключив постачання електроенергії до об`єкту оренди, внаслідок чого позивач був змушений використовувати дизельний генератор для забезпечення безперебійної роботи свого магазину в об`єкті оренди.
Так, протягом серпня-жовтня 2023 року позивач використав 11894 л. дизельного палива на загальну суму 608356, 97 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача як завдані збитки (реальні збитки).
16.10.2025 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, залишив її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 16.10.2025 для усунення недоліків позовної заяви.
22.10.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
29.10.2025 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №910/12623/25 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
17.11.2025 засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач виклав клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні або у випадку відмови здійснювати розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
19.11.2025 суд ухвалою відмовив у задоволенні клопотання відповідача про перехід в загальне позовне провадження, задовольнив клопотання відповідача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначив на 06.01.2026.
03.12.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, а також клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія».
У судовому засіданні 06.01.2026 суд на місці ухвалив: (1) відмовити у задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», (2) оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи до 17.02.2025.
09.02.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи.
17.02.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.
У судовому засіданні 17.02.2026 суд на місці ухвалив: (1) відмовити у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, (2) оголосити перерву у судовому засіданні по суті справи до 17.03.2026.
17.03.2026 до суду від відповідача надійшли письмові пояснення.
У судове засідання 17.03.2026 прибув представник відповідача, позивач або його уповноважений представник не прибули, про причини неявки суд не повідомляли. Заслухавши усні пояснення представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:
1. Фактичні обставини, що встановлені судом.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОРА» (надалі по тексту - Позивач або Орендар) та Товариством з додатковою відповідальністю «УНІВЕРСАМ № 12» (надалі по тексту - Відповідач або Орендодавець) був укладений Договір № 1 оренди нежитлового приміщення від 25.01.2022 року (надалі по тексту - Договір). 
Строк дії Договору - по 25.12.2024 року (згідно п. 3.1. Договору). 
Пунктами 1.1. та 1.2. Договору визначено, що Орендодавець (Відповідач) зобов`язується передати у тимчасове оплатне користування, а Орендар - прийняти та використовувати нежитлове приміщення, на умовах, зазначених в цьому Договорі, орендоване нежитлове приміщення знаходиться за адресою - м. Київ, вул. Жолудєва, буд. 4 (нежитлова будівля літера «А» загальною площею 4007,1 кв.м.). Загальна площа орендованого нежитлового приміщення становить 840 кв.м. (перший поверх - 620 кв.м., а саме торгівельний зал 510 кв.м. та підсобні приміщення - 110 кв.м.; підвал - 220 кв.м., а також рампа 133 кв.м. та грузовий ліфт, що знаходиться в підвальній частині будівлі) (надалі - Об`єкт оренди). 
З пункту 1.4. Договору вбачається, що Об`єкт оренди передається Орендарю для здійснення ним торгівельної діяльності продовольчими та непродовольчими товарами (діяльність магазина) тощо. 
Пунктом 2.2. Договору визначено, що Акт прийому-передачі до цього Договору з підписами та печатками представників Сторін є документом, який свідчить про передачу об`єкта оренди Орендареві в тимчасову оренду на строк дії Договору. Укладенням цього Договору Орендодавець свідчить, що Об`єкт оренди забезпечується електроенергією потужністю не менше 100 кВт, водопостачанням та водовідведенням, належним чином опалюється, а також що зазначеними послугами Орендодавець користується на належним чином укладених договорах, які є діючими на момент укладення Договору та юридично їх дія буде продовжена по їх закінченні і для цього не існує правових або інших перешкод. Також Орендодавець гарантує протягом строку дії Договору належне забезпечення Орендаря електроенергією, водопостачанням та водовідведенням, опаленням та зобов`язується протягом цього строку не розривати укладені договори, окрім випадків переукладення таких договорів постачальниками послуг з Орендарем.
В випадку, якщо на дату підписання Сторонами Акту прийому-передачі, або протягом строку дії договору, Об`єкт оренди з будь-яких причин, що не залежать від Орендаря, не буде забезпечений комунальними послугами з вини Орендодавця, Об`єкт оренди вважається таким, що не може використовуватись Орендарем через обставини, за які він не відповідає, а отже звільняється від сплати Орендної плати за весь час, протягом якого Об`єкт оренди не може бути використаний, відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України. Підтвердженням відсутності забезпечення Об`єкту оренди комунальними послугами буде акт, складений Орендодавцем та Орендарем. У випадку ухилення Орендодавця від підписання такого акту, факт відсутності забезпечення Об`єкту оренди комунальними послугами підтверджується актом, складеним Орендарем за участю представника організації, яка надає вказані в акті комунальні послуги, з цього моменту припиняється нарахування орендної плати.
Пунктом 4.9 Договору Сторонами погоджено, що вартість електроенергії, теплової енергії (опалення) та водопостачання та водовідведення не нараховується Орендодавцем та не сплачується Орендарем у разі відсутності електроенергії, теплової енергії (опалення) та водопостачання та водовідведення на об`єкті оренди. Факт відсутності та період відсутності електроенергії, теплової енергії (опалення) та водопостачання та водовідведення фіксується шляхом складання Орендарем та Орендодавцем спільного акту про відсутність електроенергії, теплової енергії (опалення) та водопостачання та водовідведення.
Підпунктом 5.1.14. Договору передбачено, що Орендодавець повинен забезпечити безперебійне постачання комунальних послуг, в т.ч. на забезпечення Об`єкта оренди електроенергією, холодною водою, опаленням, за винятком перекладення таких договорів постачальниками послуг напряму з Орендарем.
Згідно п. 7.4. Договору – у випадку розірвання Орендодавцем договорів на надання комунальних послуг з постачальниками цих послуг (в т.ч. електроенергія, водопостачання та водовідведення, опалення), за винятком переукладення таких договорів постачальниками цих послуг з Орендарем, Орендодавець відшкодовує вартість товарно-матеріальних цінностей, в т.ч. товару, що стали непридатними для споживання та/або вийшли з ладу.
Відповідач передав Об`єкт оренди в оренду, а позивач прийняв згідно Акту приймання-передачі від 25.01.2022 року. 
Об`єкт оренди повернуто з оренди позивачем 25.12.2024, про що між сторонами підписано Акт приймання-передачі (повернення).
Позивач стверджує, що у період серпня-жовтня 2023 року Об`єкт оренди не було забезпечено електроенергією, у зв`язку з чим, позивач поніс збитки у вигляді витрат на закупівлю дизельного палива для генератора з метою забезпечення безперебійної роботи магазину у загальному розмірі 608 356, 976 грн, що повинні бути відшкодовані відповідачем.

2. Предмет та підстави позову.
Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення збитків у розмірі 608 356, 97 грн.
Фактичними підставами позову є завдання позивачеві збитків (реальні збитки) внаслідок незабезпечення Об`єкта оренди електроенергією у період з серпня по жовтень 2023 року.
Юридичними підставами позову є стаття 22 ЦК України.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.
(1) у 2023 році відповідачем самовільно відключено постачання електроенергії до Об`єкта оренди, у зв`язку з чим, позивач був змушений використовувати дизельний генератор для забезпечення безперебійної роботи Об`єкту оренди;
(2) розмір завданих збитків (реальні збитки) на використання дизельного генератора та закупівлю палива підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковими накладними за серпень-жовтень 2023 року;
У відповіді на відзив позивач зазначає вже нові обставини, які раніше не були зазначені у позові, а саме:
- за адресою Об`єкта оренди було відключено електропостачання ще з 16.08.2022. Впродовж 2022 позивач звертався до відповідача з вимогами відновити постачання електричної енергії (листи позивача №2 від 16.08.2022 та №1 від 05.10.2022). Втім, позивачем було отримано категоричну відмову у виконанні вимог позивача (лист відповідача №8 від 12.10.2022);
- 01.04.2024 між позивачем та ТОВ «СК Альянс 2006» було укладено договір №01/04/2023 купівлі-продажу нафтопродуктів згідно якого і відбувалась поставка нафтопродуктів для генератора;
- у відповідь на адвокатський запит представника позивача від 06.04.2023, ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» надіслала лист №1180 від 10.04.2023, в якому повідомила, що припинення постачання електричної енергії за адресою Об`єкта оренди було здійснено 27.02.2023 через заборгованість за спожиту електричну енергію;
- за час строку оренди, позивач належним чином сплачував виставлені відповідачем рахунки за компенсацію спожитої електричної енергії за адресою Об`єкта оренди, про що надано відповідні платіжні інструкції;

4. Заперечення відповідача щодо суті позовних вимог.
(1) відповідач створив належні умови для здійснення позивачем власної господарської діяльності за адресою Об`єкта оренди. Зокрема, відповідач надавав канікули у вигляді звільнення орендаря від орендної плати на період проведення ремонтних робіт;
(2) натомість, позивач без дозволу Орендодавця встановив поза межами орендованого приміщення генератор, що є порушенням п. 5.2.10. Договору. При цьому, позивач здійснював перепродаж закупленого дизельного палива третім особам, а не використовував лише для власних потреб;
(3) між сторонами, всупереч п. 4.9. Договору, не складався спільний Акт про відсутність електроенергії, чим підтверджується факт відсутності вини з боку відповідача;
(4) позивач самовільно вчинив самоправні дії, які полягали в приєднанні Об`єкту оренди до електричних мереж (трансформаторної підстанції) без дозволу відповідача. За фактом таких дій Святошинським УП ГУНП у м. Києві відкрито кримінальне провадження №12023105090002099 від 17.11.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого статте. 356 КК України. Тобто, орієнтовно з 2023 року позивач напряму без дозволу та повідомлення відповідача використовував електричну енергію, що була розподілена на Об`єкт оренди за рахунок іншої підстанції;
(5) листами №6 від 27.02.2023, №б/н від 12.03.2023 відповідач повідомив позивача про наявну заборгованості за електричну енергію, яку просив погасити. Втім позивач компенсував відповідачеві електричну енергію лише за 3 місяці 2023 року;
(6) отже, позивач не довів факт завдання діями відповідача збитків, оскільки, генератор використовувався позивачем в умовах загальновідомих фактів відключення електроенергії у зв`язку з пошкодженням об`єктів енергетики в умовах протиправних дій з боку Російської Федерації, а також у зв`язку з відключенням електроенергії за адресою Об`єкта оренди у 2023 році внаслідок існуючої заборгованості, яка не була компенсована позивачем;

5. Оцінка доказів судом та висновки суду.
З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на ключове питання: - чи наявні всі елементи складу господарського правопорушення для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків, а відтак чи підлягає позову задоволенню.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У ч. 1 ст. 614 ЦК України зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №753/7281/15-ц, від 21.02.2021 у справі №904/982/19, від 21.07.2021 у справі №910/12930/18, від 21.09.2021 у справі №910/1895/20, від 18.10.2022 у справі №922/3174/21.
Отже, наявність вини презюмується, тобто не підлягає доведенню позивачем. Водночас відповідач для звільнення від відповідальності може доводити відсутність протиправності дій та вини. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №914/2524/21.
Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.
Позовні вимоги зводяться до того, що саме з вини відповідача (самовільного відключення та відключення у зв`язку з наявністю заборгованості за спожиту електроенергію перед постачальниками комунальних послуг) за адресою Об`єкта оренди у 2023 році була відсутня електроенергія, внаслідок чого позивачем впродовж серпня-жовтня 2023 року понесено витрати (реальні збитки) на закупівлю дизельного палива для генератора, за рахунок якого забезпечувалась електроенергія.
Суд констатує, що обидві сторони визнають факт наявності відключень електричної енергії за адресою Об`єкта оренди, в тому числі у 2023 році, проте, з різних причин.
Згідно листа ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» №1180 від 10.04.2023, на який посилається позивач, вбачається, що постачання електричної енергії за адресою Об`єкта оренди було припинено з 27.02.2023 через заборгованість за спожиту електричну енергію. Листом підтверджено, що за адресою Об`єкта Оренди ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» укладено договір постачання електричної енергії з ТДВ «Універсам №12».
Згідно Довідки ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» №2592 від 01.09.2025, що надана відповідачем, судом встановлено, що обсяг спожитої електричної енергії ТДВ «Універсам №12» у період з травня 2022 року по грудень 2024 року за адресою: м. Київ, вул. Махова Олександра (колишня Жолудєва), буд. 4 становить 635506 кВт/год на загальну суму 3 366 361,56 грн. 
В той же час, Товариством сплачено за вказаний період вартість спожитої електроенергії на загальну суму 3 500 482,03 грн. У довідці зазначено, що у період з травня 2022 року по грудень 2024 року ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» не укладало з ТОВ «Фора» за адресою: м. Київ, вул. Махова Олександра (колишня Жолудєва), буд. 4 договір про постачання електричної енергії.
Отже, наявними матеріалами справи підтверджено, що за адресою Об`єкта оренди існували певний час відключення електричної енергії за обставин наявної заборгованості. 
З довідки ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» №2592 від 01.09.2025 вбачається, що електрична енергія все ж споживалась у 2023 та 2024 році, тобто до моменту повернення Об`єкта оренди Орендарем за Актом приймання-передачі (повернення) від 25.12.2024. 
Щодо наявності вини Орендодавця в частині наявної заборгованості щодо несплати електричної енергії за адресою Об`єкта оренди, суд зазначає наступне.
Пунктом 4.7. Договору визначено, що вартість фактично спожитої Орендарем електроенергії, водопостачання та водовідведення, теплових носіїв та компенсації за утримання Об`єкту оренди, до складу орендної плати не входять та щомісячно компенсується до 20 числа місяця за попередній місяць, окремо згідно показників лічильників, встановлених Орендарем на території об`єкту оренди, або пропорційно займаній площі, в тому числі на підставі калькуляції Орендодавця. Орендар до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує Орендодавцю передоплату на заявлені показники на підставі рахунків Орендодавця. Відшкодування зазначених витрат проводиться в межах фактичного споживання на підставі рахунків Орендодавця, надісланих на електронну адреcy fora-komunal@fora.ца, до яких надаються документи постачальників послуг (підтвердження правомірності розрахунків та обсягів споживання послуг). Орендодавець зобов`язаний надати рахунки разом з документами не пізніше 10 числа поточного місяця за попередній місяць. Оплата спожитих послуг здійснюється Орендарем в строк до 20 числа поточного місяця за попередній місяць. В разі несвоєчасного надання рахунків та документів до них, Орендар має право затримати оплату на кількість днів прострочення надання рахунків, що не є порушенням умов цього Договору.
Тобто, умовами Договору сторони передбачили, що саме Орендар на умовах попередньої оплати до початку розрахункового місяця сплачує вартість спожитої електричної енергії за показами лічильників Орендодавцю, який у подальшому сплачує такі кошти на умовах договору укладеного з постачальником комунальних послуг. 
Натомість, згідно наданих позивачем доказів, судом встановлено, що на виконання умов пункту 4.7 Договору позивачем було здійснено наступні оплати: 08.06.2022 року на суму 100 334,00 грн.; 23.06.2022 року на суму 100 334,00 грн.; 03.08.2022 року на суму 39 000,00 грн.; 08.08.2022 року на суму 61 334,00 грн.; 17.08.2022 року на суму 140 740,00 грн.; 01.09.2022 року на суму 30 191,00 грн.; 20.09.2022 року на суму 150 274,00 грн.; 20.10.2022 року на суму 150 400,00 грн.; 22.11.2022 року на суму 102 282,00 грн.; 21.12.2022 року на суму 5 081,76 грн.; 21.12.2022 року на суму 15 921,69 грн.; 21.12.2022 року на суму 195 300,00 грн.; 21.12.2022 року на суму 3 072,75 грн.; 21.12.2022 року на суму 13 366,59 грн.; 21.12.2022 року на суму 11 309,76 грн.; 21.12.2022 року на суму 13 616,72 грн.; 21.12.2022 року на суму 11271,00 грн.; 07.02.2023 року на суму 80 000,00 грн.; 28.02.2023 року на суму 150 660,00 грн.; 10.03.2023 року на суму 115 300,00 грн. Всього на суму 1 489 789,27 грн.
Інших доказів компенсації спожитої електричної енергії Орендарем після 10.03.2023 та по 25.12.2024 (яка згідно довідки ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» №2592 від 01.09.2025 споживалась в певних обсягах та не була повністю оплачена) матеріали справи не містять.
Відтак, з більшою вірогідністю, заборгованість за спожиту електричну енергію виникла саме з підставі відсутності оплати (компенсації) з боку Орендаря за спожиту електричну енергію.
Крім того, у відповідності до даних довідки ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК» №2592 від 01.09.2025 з квітня 2024 року електроенергія споживалась за адресою Об`єкта оренди в значно меншому розмірі порівняно з 2023 роком, що на переконання суду в тому числі обумовлено об`єктивними обставинами, а саме ракетними та дроновими обстрілами військовими формуваннями збройних сил Російської Федерації об`єктів критичної інфраструктури у м. Києві (зокрема, об`єктів генерації та розподілу електричної енергії), внаслідок чого НЕК «Укренерго» запроваджувались графіки погодинних відключень та аварійних відключень. 
Вище зазначені об`єктивні обставини очевидно не виникали з вини Орендодавця.
Вказаними доказами спростовуються твердження позивача про самовільне відключення у 2022/2023 році Орендодавцем постачання електричної енергії за адресою Об`єкта оренди, оскільки такі відключення мали місце, в тому числі, у зв`язку з наявною заборгованістю за спожиту електричну енергію та триваючим повномасштабним вторгнення російської федерації на території України. 
При цьому, суд констатує, що умовами Договору сторони передбачали певний порядок дій, у випадку виявлення Орендарем відсутності забезпечення Об`єкта оренди комунальними послугами, в тому числі і електричною енергією, і, в тому числі, з вини Орендодавця.
Зокрема, згідно приписів п. 2.2. та п. 4.9. Договору вбачається, що факт відсутності та період відсутності електроенергії фіксується шляхом складання Орендарем та Орендодавцем спільного акту про відсутність електроенергії, а у випадку ухилення Орендодавця від підписання такого акту, факт відсутності забезпечення Об`єкту оренди комунальними послугами підтверджується актом, складеним Орендарем за участю представника організації, яка надає вказані в акті комунальні послуги
Натомість, матеріали справи не містять ні спільного акту про відсутність електроенергії, ні доказів ухилення Орендодавця, тобто відповідача від його підписання внаслідок чого Орендар був змушений скласти такий акт в односторонньому порядку за участю ТОВ «КИЇВСЬКА ОБЛАСНА ЕК», з якою укладено договір про постачання електричної енергії та з якого можна було б дійти висновку про причину відсутності електричної енергії за адресою Об`єкта оренди з вини Орендодавця.
За обставин вище встановленого, суд вважає, що у даному випадку матеріалами справи доведено відсутність протиправних дій з боку відповідача та наявності вини останнього, як обов`язкових елементів складу господарського правопорушення для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків (реальних збитків) у вигляді відшкодування здійснених позивачем витрат на закупівлю дизельного палива для безперебійної роботи генератора.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі “Проніна проти України”, в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини “Серявін та інші проти України” вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги недоведеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню. 

6. Розподіл судових витрат.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог суд покладає понесені судові витрати позивача на останнього.
Відповідач у відзиві зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складається із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 ГПК України).
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Згідно Договору про надання правничої (правової) допомоги від 05.11.2025, що укладений між відповідачем та адвокатом Пащенко В. М. (представник відповідача), загальна вартість правничої допомоги становить 20 000, 00 грн.
Жодних інших доказів фактичного понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу (оплата таких послуг) суду не надано.
Отже, оскільки, матеріали справи не містять доказів фактичного (реального) понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн, і представником відповідача не було заявлено про намір подати такі докази в судовому засіданні 17.03.2026 відповідно до вимог частини 8 статті 129 ГПК України, суд покладає такі витрати на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 73-77, 86, 129, 182, 183, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальність «ФОРА» - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.03.2026.

Суддя Г. П. Бондаренко – Легких