КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 року м. Київ справа №320/11702/25
Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправним рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №80111300023949 від 13 грудня 2025 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати його;
зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву подану громадянином Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за результатами розгляду видати йому посвідку на тимчасове проживання.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/11702/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на законних підставах звернувся до відповідача із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі працевлаштування. Для цього позивач створив юридичну особу ТОВ «ЕМІРС» та отримав дозвіл на застосування праці іноземця, виданий Київським міським центром зайнятості. Позивач подав до ДМС усі необхідні документи, передбачені законодавством. Незважаючи на це, відповідач прийняв рішення про відмову у видачі посвідки на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку №322, мотивуючи це поданням позивачем неправдивих відомостей щодо місця проживання. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки ним не подавались неправдиві відомості, він фактично проживає за вказаною адресою, що підтверджується договором оренди, законодавство не встановлює обов`язку постійного перебування за адресою, зазначеною у заяві, а відсутність особи під час перевірки не свідчить про подання неправдивих відомостей. У зв`язку з цим позивач просить суд скасувати рішення про відмову та зобов`язати ДМС повторно розглянути його заяву і видати посвідку на тимчасове проживання.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 адміністративну справу №320/11702/25 прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє, вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає вимоги позивача безпідставними. Відповідач зазначає, що відповідно до законодавства іноземці можуть перебувати на території України лише за умов та в порядку, встановлених законом. Посвідка на тимчасове проживання є документом, що підтверджує законні підстави перебування іноземця в Україні, а тому її оформлення можливе лише за умови дотримання встановлених вимог. Під час розгляду заяви позивача працівниками ДМС було проведено перевірку інформації, зазначеної в заяві-анкети щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання. У межах цієї перевірки працівниками Управління міграційного контролю було здійснено виїзну перевірку адреси проживання, зазначеної позивачем у заяві. За результатами перевірки встановлено, що за вказаною адресою позивач фактично не проживає, що підтверджується актом перевірки місця проживання. У зв`язку з цим відповідач дійшов висновку, що позивач подав неправдиві відомості щодо свого місця проживання. Враховуючи зазначене, відповідач прийняв рішення №80111300023949 від 13.12.2024 про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку №322, який передбачає можливість відмови у разі встановлення факту подання іноземцем неправдивих відомостей. Відповідач наголошує, що рішення прийнято у межах наданих законом повноважень, з дотриманням вимог Конституції України та законодавства у сфері міграції, а тому підстав для його скасування не існує. У зв`язку з чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
03.12.2024 позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання на підставі працевлаштування.
Позивачем для здійснення господарської діяльності на території України було створено юридичну особу - ТОВ «ЕМІРС», а також отримано дозвіл на застосування праці іноземця, виданий Київським міським центром зайнятості.
13.12.2024 відповідачем прийнято рішення №80111300023949 про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 9 пункту 61 Порядку №322 у зв`язку з встановленням факту подання неправдивих відомостей щодо місця проживання.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вважаючи протиправною відмову у прийнятті декларації, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Закон України «Про імміграцію» (далі також - Закон №2491-III), визначає умови і порядок надання права на постійне проживання в Україні іноземцям та особам без громадянства, підстави і порядок отримання дозволу на імміграцію в Україну та його скасування, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань щодо надання дозволу на імміграцію та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, порядок оскарження рішень з питань імміграції, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 4 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону №2491-III іммігрувати в Україну на постійне проживання.
За змістом ч. 15 ст. 4 Закону № 3773-VI, Відповідно до ч.15 ст.4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України. 
Згідно до ч.15 ст.5 вказаного Закону підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною п`ятнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування та документ, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім`ї особи, зазначеної в частинах другій - тринадцятій статті 4 цього Закону. Документ, що підтверджує належність до членів сім`ї, визнається дійсним в Україні у разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України 
Механізм оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання передбачений Порядком № 322.
Відповідно до п. 1, 2 Порядку № 322, посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Підпунктом 1 пункту 3 Порядку № 322, встановлено, що посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах тимчасово перебувають на території України на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто.
Згідно з п. п. 3 п. 7 Порядку № 322, передбачено, що у разі закінчення строку дії посвідки здійснюється її обмін.
Згідно з пунктом 16 Порядку № 322, документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.
Відповідно до пункту 17 Порядку № 322, документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.
За нормами п. 21 Порядку № 322, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.
У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.
Пунктами 35-37 Порядку № 322, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів.
Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, що містяться у базі даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.
Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, Аркан або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.
У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особи без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.
Відповідно до пункту 41 Порядку № 322, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 35 і 36 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.
Згідно з п. 42 Порядку № 322, рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Пунктом 32 Порядку № 322 передбачено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України; 2) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника (у разі подання документів законним представником); 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) дійсний поліс медичного страхування; 5) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати. 
Відповідно до підпункту 11 пункту 33 Порядку №322, крім документів, зазначених у пункті 32, залежно від категорії іноземців та осіб без громадянства, визначених статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», подаються: для іноземців або осіб без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення гіг-контракту, або під час перебування на законних підставах на території України у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", отримали дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні:
- дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства (для іноземців та осіб без громадянства, працевлаштування яких відповідно до законодавства України здійснюється без дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, замість такого дозволу подається трудовий договір (контракт) або гіг контракт, а для осіб, які мають статус закордонного українця, - трудовий договір (контракт) або гіг-контракт та посвідчення закордонного українця). Оригінал документа повертається іноземцеві або особі без громадянства, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки "Згідно з оригіналом" та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів і дати;
- зобов`язання роботодавця або резидента Дія Сіті повідомити ДМС та державній службі зайнятості про дострокове розірвання чи припинення трудового договору (контракту), гіг-контракту з таким іноземцем або такою особою без громадянства. 
Відповідно до пункту 61 Порядку №322, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:
1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення; 
2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду; 
3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію; 
4) встановлено належність особи до громадянства України; 
5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання; 
6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки; 
7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, то проживають в Україні: 
8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився; 
9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 
10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну; 
11) в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ч.3 ст.3 ЗУ «Про вільний вибір місця проживання та порядок пересування», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.
З наведеного слідує, що законодавством визначені права та повноваження підрозділу ДМСУ щодо перевірки обставин вказаних у заяві-анкеті особи та доданих до неї документів, у тому числі шляхом надсилання запитів до відповідних державних органів або їх територіальних органів та зобов`язує прийняти позитивне рішення за результатами розгляду у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач отримав дозвіл на застосування праці іноземця та подав до відповідача всі необхідні документи для оформлення посвідки.
Разом з тим підставою для відмови у видачі посвідки відповідач визначив підпункт 9 пункту 61 Порядку №322, а саме подання позивачем неправдивих відомостей щодо місця проживання.
Однак суд зазначає, що сам факт відсутності особи під час перевірки за вказаною адресою не може свідчити про подання неправдивих відомостей.
Законодавство України не містить вимоги щодо обов`язкового постійного перебування особи за зазначеною у заяві адресою. Навпаки, відповідно до статті 33 Конституції України та статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» кожній особі гарантується право вільно пересуватися та самостійно обирати місце проживання.
Таким чином, навіть у разі тимчасової відсутності позивача за зазначеною адресою це саме по собі не може свідчити про подання ним неправдивих відомостей.
Суд акцентує увагу, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт подання позивачем неправдивої інформації. 
Також слід зазначити, що відповідно до п.4 Положення про Державну міграційну службу України Указу Президента України №405/2011 від 06.04.2011р «Питання Державної міграційної служби України», в компетенцію відповідача не входить перевірка місця проживання особи. Крім того, будь-які перевірки проводяться на підставі документів, таких як наказ про проведення перевірки та/або доручення на її виконання певним службовим особам.
За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідача прийнято без належного правового та фактичного обґрунтування.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення у обраний позивачем спосіб захисту.
Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 КАС України.
Позивачем під час розгляду справи було сплачено судовий збір на суму 1211,20 грн.
Враховуючи задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.
Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,
в и р і ш и в:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,- задовольнити;
Визнати протиправним рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №80111300023949 від 13 грудня 2025 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання громадянину Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати його;
Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву подану громадянином Туреччини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за результатами розгляду видати йому посвідку на тимчасове проживання;
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.