ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 березня 2026 року	Справа №160/31622/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

Суть спору: 03.11.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
-визнати протиправною зміну статусу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в Єдиному державному реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) зі «знятий з обліку» на «виключений з обліку»;
-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 змінити в Єдиному державному реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Оберіг) статус ОСОБА_1 зі «знятий з обліку» на «виключений з обліку».
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 09.01.2011 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виключено з військового обліку у зв`язку із досягненням ним граничного віку перебування у запасі. У липні 2025 року позивач дізнався про зміну свого статусу на «знятий з обліку» та звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, відобразивши статус позивача «виключений з військового обліку». Проте відповідач відмовив у внесенні змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, з чим позивач не погоджується та звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
24 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав, що позивача взято на військовий облік 04.09.2008 у ІНФОРМАЦІЯ_5 , позаштатною військово-лікарською комісією 03.03.2022 визнано придатним до військової служби, знято з військового обліку 03.03.2022 на підставі абз. третього п.2 ч. 5 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Зазначив, що згідно з листом військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2022 №279/3 позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджує правомірність відмітки в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов?язаних та резервістів про зняття позивача з війьськового обліку як призваного чи прийнятого на військову службу. Відповідач наголошує, що граничний вік перебування у запасі військовозобов`язаних збільшено для чоловіків до 60 років. Позивач не досяг граничного віку перебування у запасі Збройних Сил України та підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних згідно зі ст. 27 Закону №2232-ХІІ. Також, з огляду на перебування позивача на військовій службі правомірною є відмітка про зняття позивача з військового обліку на підставі ст. 37 Закону №2232-ХІІ. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , за рішенням позаштатної військово-лікарської комісії 03.03.2022 визнано придатним до військової служби.
На момент виникнення спірних правовідносин вік позивача - 54 роки.
Згідно з електронним військово-обліковим документом №23062021142542960034 ОСОБА_1 перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів ОСОБА_1 знято з військового обліку як призваного чи прийнятого на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, ВВНЗ та ВНП ЗВО, ВОС - стрілецькі, код ВОС - стрілець, група обліку - Національна гвардія.
З довідки військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2022 №279/3 вбачається, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 .
У серпні та вересні 2025 року позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням виправити дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов?язаних та резервістів стосовно ОСОБА_1 , змінивши його статус зі «знятий з обліку» на «виключений з обліку».
Листами від 10.09.2025 №4/1/7580 та від 02.10.2025 №6/8231 ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначив, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 03.03.2022 у зв?язку із призовом на військову службу був знятий з військового обліку військовозобов?язаних ІНФОРМАЦІЯ_7 . Підстави для внесення будь-яких змін (виправлення даних) щодо ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів відсутні.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виключенні позивача з військового обліку, звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам сторін, суд зважає на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби унормовані, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок - це захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Приписами частин 2-3 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-XII).
Відповідно до частини 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 1 Закону №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Статтею 2 Закону №2232-XII, зокрема, передбачено, що виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону №2232-XII у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.
Частиною 2 статті 28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.06.2008) було встановлено, що військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком:
1) перший розряд - до 35 років;
2) другий розряд:
рядовий склад - до 40 років;
сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
При цьому, ч.4 ст.28 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.06.2008) передбачено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Водночас, за приписами п.4 ч.6 ст.37 Закону №2232-XII (в редакції, чинній станом на 04.06.2008) виключенню з військового обліку у районних (міських військових комісаріатах підлягають громадяни України, зокрема, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Разом з цим, положення Закону №2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, в подальшому зазнавало змін.
Так, Законами України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до ст.28 Закону №2232-XII було внесено зміни, згідно з якими з 27.03.2014 граничний вік військовозобов`язаних, які перебувають в запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу другого розряду збільшено з 40 років до 50 років, а з 22.07.2014 і станом на теперішній час з 50 років до 60 років.
При цьому, положення ч.4 ст.28 Закону №2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, станом на теперішній час змін не зазнало.
Тобто, з набранням чинності змінами до ч.2 ст.28 Закону №2232-XII позивач є таким, що підпадає під дію цього Закону і вважається особою, яка ще не досягла передбаченого цим Законом граничного віку перебування в запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Таким чином, у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача, позивач не є таким, що має право на виключення його з військового обліку, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством.
При прийнятті рішення у даній справі судом врахована також мета прийняття Законів України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», якими було змінено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі.
Зокрема, відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення проведення мобілізації» №1169-VII, проект Закону України розроблено з метою унормування порядку проведення мобілізації, а прийняття законопроекту сприятиме вирішенню, серед іншого, такому завданню: надання можливості громадянам України від 40 до 55 років реалізувати конституційний обов`язок щодо захисту Батьківщини та її територіальної цілісності.
Також, проект Закону України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №1604-VII розроблено з метою забезпечення гарантованого переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу. Прийняття зазначеного законопроекту сприятиме вирішенню таких завдань:
-збільшення кількості громадян, які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань;
-встановлення на законодавчому рівні вимог щодо розрядів запасу та граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі;
-забезпечення рівних можливостей різним категоріям громадян України щодо виконання військового обов`язку в запасі.
Щодо приписів частини першої статті 58 Конституції України, на необхідність застосування яких посилається позивач, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В спірних правовідносинах юридичних фактом за вольовим критерієм є подія, настання якої не залежить від волі та свідомості людини, - недосягнення позивачем граничного віку перебування у запасі.
Вік особи як юридичний факт-стан є триваючою обставиною, що породжує для такої особи юридичні наслідки, а в спірних правовідносинах такими наслідками є застосування до позивача положень Законів України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Так, у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Від часу опублікування (набрання чинності) змін до цього Закону №2232-XII він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на усіх осіб, що не досягли граничного віку перебування в запасі.
Відтак, доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі, суд вважає необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція щодо застосування вказаних правових норм наведена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 у справі №814/4386/15 та від 17.02.2020 у справі №820/3113/17.
Як убачається з матеріалів справи, спір виник щодо застосування відповідачем статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції Законів України №1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» та №1604-VII «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позаяк позивач був виключений з військового обліку до набрання чинності Законами України №1169-VII та №1604-VII.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Водночас, на момент набрання чинності Законами України №1169-VII та №1604-VII позивач не досяг віку 60 років, у зв`язку із чим норми зазначених законів є застосовними до позивача та спірних правовідносин.
Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Додатково суд звертає увагу, що проходження позивачем військової служби є самостійною підставою для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів відомостей про зняття позивача з військового обліку на підставі абз.3 п.2 ч. 5 ст. 37 Закону №2232-ХІІ як призваного чи прийнятого на військову службу або на альтернативну (невійськову) службу.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) було доведено правомірність вчинених дій, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись статтями 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон