Справа №588/1920/25 	Головуючий у І-й інстанції -  ОСОБА_1 	
Номер провадження 11-кп/816/796/26 	Суддя-доповідач -                 ОСОБА_2  	

С У М С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
Окрема думка судді ОСОБА_2 
до ухвали Сумського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року 
у справі № 588/1920/25

Майже три місяці у Сумському апеляційному суді перебуває на розгляді кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 382 КК України з апеляційною скаргою прокурора на м`якість покарання.
Під час апеляційного перегляду обвинувачений втретє не з`явився до апеляційного суду і прокурор заявила клопотання про оголошення його розшуку.
Суд відмовив у клопотанні прокурора та водночас постановив здійснити повторний привід обвинуваченого і відклав апеляційний перегляд ще на один місяць.
Я не можу погодитися з моїми колегами, які вчергове вирішили здійснити привід обвинуваченого та у зв`язку із цим відкласти апеляційний перегляд з огляду на таке.
Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді у разі, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища. 
Разом із тим, наведена норма закону встановлює саме обов`язок суду забезпечити належний виклик обвинуваченого, а не гарантує його обов`язкову фактичну участь у судовому засіданні, яка об`єктивно не може бути забезпечена судом у разі ухилення особи від явки.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд виконав покладений на нього обов`язок щодо належного виклику обвинуваченого: судові повістки неодноразово направлялися за місцем його проживання. Окрім цього, судом вживалися додаткові заходи для забезпечення його участі шляхом постановлення ухвали про привід та аналогічні заходи вживались поліцією за дорученням прокурора.
Разом із тим, ухвала суду про привід виконати не вдалося. Працівники поліції здійснювали двічі виїзди за місцем проживання обвинуваченого, однак останній за вказаною адресою відсутній. Згідно з неодноразовими повідомленнями, наданими його матір`ю, обвинувачений виїхав, а його місцезнаходження на даний час є невідомим.
Таким чином, на час апеляційного розгляду фактичне місцезнаходження обвинуваченого не встановлено, що об`єктивно унеможливлює виконання приводу як заходу забезпечення кримінального провадження.
Привід за своєю правовою природою передбачає наявність реальної можливості встановити місце перебування особи та забезпечити її доставлення до суду. За відсутності будь-яких відомостей про місцезнаходження обвинуваченого, застосування такого заходу набуває формального характеру і не може призвести до досягнення його мети.
За таких обставин повторне постановлення ухвали про привід є очевидно недоцільним, не обґрунтованим реальними процесуальними потребами та таким, що не матиме жодного ефективного результату.
Більше того, апеляційний суд вже доклав усіх заходів, яких від нього розумно можна було очікувати, для забезпечення участі обвинуваченого у судовому розгляді. 
Однак останній, фактично ухилився від явки до суду, що свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами.
Тому подальше відкладення розгляду справи та повторне застосування завідомо неефективних заходів забезпечення вже призводить до невиправданого затягування апеляційного провадження, що суперечить вимогам кримінального процесуального закону щодо розумних строків судового розгляду та принципу ефективності правосуддя.
Підсумовуючи наведене, я вважаю, що здійснення повторного приводу обвинуваченого є необґрунтованим, а наявні у справі дані дають підстави для продовження апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого, який був належним чином викликаний до суду, однак не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Суддя Сумського апеляційного суду ОСОБА_2 

14.04.2026