ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 лютого 2026 року
м. Київ 
справа № 701/82/24
провадження № 61-14707св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В. (суддя-доповідачка), Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Іваньківська сільська рада Уманського району Черкаської області, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року у складі судді Калієвського І. Д. та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л., 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Іваньківської сільської ради Уманського району Черкаської області (далі - Іваньківська сільська рада) про визнання права на завершення процедури приватизації та здійснення державної реєстрації земельної ділянки.
2. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , яка за життя, 27 жовтня 2001 року, склала заповіт (реєстр № 24), посвідчений Виконавчим комітетом сільської ради с. Крачківка Маньківського району, відповідно до якого заповіла все належне їй рухоме і нерухоме майно своїй доньці - позивачці ОСОБА_1 .
3. На підставі вказаного заповіту нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2003 року (реєстр № 1685).
4. У січні 2022 року їй стало відомо, що спадкодавиця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1986 року перебувала у трудових відносинах із КСП «Шлях до комунізму» та СВАТ «Іваньки», набула статусу члена КСП та СВАТ «Іваньки». На початку 2001 року брала участь у розпаюванні підприємства.
5. За даними ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, згідно з Випискою із протоколу засідання комісії по розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв від 18 грудня 2003 року № 2, ОСОБА_2 , 1925 року народження, виділено земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 2,50 га. Сертифікати надавалися особам, які перебували у трудових відносинах з КСП «Шлях до комунізму» та СВАТ «Іваньки» починаючи з 1960 року та включно до 1990 року.
6. Відповідно до «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видаються Маньківською райдержадміністрацією Маньківського району Черкаської області СВАТ «Іваньки»», наданої ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26 березня 2002 року видано сертифікат на земельну частку (пай), площею 2,50 га, серії РН № 991092, на підставі розпорядження Маньківської райдержадміністрації від 30 січня 2002 року № 10.
7. Вказує, що в свідоцтві про право на спадщину до складу спадкового майна, що перейшло їй в порядку спадкування, не включено земельну ділянку, оскільки, її мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку.
8. У липні 2023 року вона звернулася до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,50 га, що розташована в межах Іваньківської сільської ради.
9. Постановою державного нотаріуса від 20 липня 2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) після смерті матері ОСОБА_2 відмовлено. Відмова нотаріуса мотивована ненаданням правовстановлюючого документа на земельну частку (пай).
10. Розпорядженням Маньківської районної державної адміністрація від 30 січня 2002 року № 10 «Про затвердження розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах» затверджено по с/г ВАТ «Іваньки» вартість земельної частки (паю) в сумі 14 720,4 грн та її розмір 3,04 умовних кадастрових гектарів і просила Черкаський філіал інституту землеустрою та комісію по проведенню паювання земель колективної власності с/г ВАТ «Іваньки» оформити сертифікати на право на земельну ділянку (пай) і подати їх на затвердження голові державної адміністрації.
11. Відповідно до Технічної документації по паюванню земель переданих у спільну часткову власність сільськогосподарському ВАТ «Іваньки» Крачківської, Попівської та Іваньківської сільських рад Маньківського району Черкаської області, наданої на запит Інститутом землеустрою (Черкаський філіал) згідно з випискою із протоколу № 2 загальних зборів СВАТ «Іваньки» від 10 жовтня 2001 року, затверджено комісію з питання паювання земель СВАТ «Іваньки».
12. Згідно зі Списком членів сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Іваньки» на паювання земель СВАТ «Іваньки» її матір ОСОБА_2 включено до списків паювання земель колишнього підприємства. 
13. Листом ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 05 липня 2022 року (вих. № ПІ-120/0-126/0/60-22) за наявною інформацією у Відділі № 3 Управління адміністративних послуг Головного управління, у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) здійснено запис від 26 лютого 2002 року № 37 щодо реєстрації сертифіката серії РН № 991092 на ім`я ОСОБА_2 відповідно до розпорядження райдержадміністрації від 30 січня 2002 року № 10. Примірник сертифіката на право на земельну ділянку у Відділі № 3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління відсутній, у зв`язку з чим немає можливості надати їх копії.
14. Листом від 16 січня 2023 року (вих. № 55/02-31) Іваньківська сільська рада на запит надала Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) на території Крачківської та Попівської сільських рад Маньківського району Черкаської області, підготовлену ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 2005 року, у якій міститься Додаток до розпорядження райдержадміністрації від 15 вересня 2004 року № 298. Вказаний Додаток містить Список громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі та по ділянках на території Крачківської та Попівської сільських рад.
15. Відповідно до цього Списку у ОСОБА_2 виникло право на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 2,50 га (№ п/п 26).
16. Згідно з випискою з Протоколу засідання комісії по розподілу земельних ділянок власниками земельних паїв від 18 грудня 2003 року № 2 та Додатку до протоколу зборів власників сертифікатів по розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) на території Попівської сільської ради від 18 грудня 2003 року № 2 власником земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 2,50 га, є ОСОБА_2 . 
17. Вказує, що у Списку членів СВАТ «Іваньки» під № 37 значиться її мати ОСОБА_2 .
18. Відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Маньківською райдержадміністрацією Маньківського району Черкаської області СВАТ «Іваньки», за № 37 «сертифікат серія РН № 991092; зареєстровано 26 березня 2002 року; ПІБ власника сертифіката ОСОБА_2 ; місце проживання власника сертифіката - с. Крачківка; назва колективного сільськогосподарського підприємства, кооперативу, товариства - СВАТ «Іваньки».
19. Згідно з Положенням про розподіл безоплатно переданої частки державного майна серед працівників підприємства та прирівняних до них осіб, у список колишніх працівників підприємства, майно якого приватизується, що мають пільги на придбання акцій СВАТ «Іваньки», включено ОСОБА_2 , робочу, паспорт НОМЕР_2 , виданий Маньківським РВВС 14 травня 1998 року.
20. Вказує, що ОСОБА_2 була членом колективного сільськогосподарського підприємства, перебувала з ним у трудових відносинах, брала участь у розпаюванні земель сільськогосподарського підприємства, на її ім`я виписаний сертифікат, який надавав їй право на земельну ділянку № НОМЕР_1 у межах Крачківської сільської ради площею 2,50 га, тобто розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України.
21. Враховуючи викладене, просила суд визнати за нею право на завершення приватизації та право на одержання на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на нерухоме майно (на земельну ділянку) площею 2,50 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Іваньківської сільської територіальної громади, у порядку спадкування за заповітом, після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стислий виклад змісту судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
22. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
23. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Твердження позивача про те, що сертифікат на земельну частку (пай) № 991092 виданий Маньківською районною державною адміністрацією 26 березня 2002 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не могла подати заяву про виділення їй земельної частки (паю) в натурі до органу місцевого самоврядування.
24. Постановою Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заболотнього В. М. залишено без задоволення. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року залишено без змін.
25. Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд виходив із того, що ОСОБА_2 , що є у Списку членів сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Іваньки», доданого до Державного акта на право колективної власності на землю серії ЧР-4-60, виданого 05 жовтня 2001 року Маньківською районною радою народних депутатів, не є матір`ю позивачки, а є іншою особою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка також проживає в селі Крачківка Уманського (Маньківського) району Черкаської області та працювала в СВАТ «Іваньки» на момент паювання земель колективної власності.
26. Сертифікат серії РН № 991092 отримала громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27. Сертифікат на земельну частку (пай) № 991092, виданий Маньківською районною державною адміністрацією 26 березня 2002 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає дійсності та спростовується відповідними доказами.
Стислий виклад доводів і вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу
28. 21 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року, просила скасувати вказані рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
29. Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
30. Так, заявниця зазначила, що суди попередніх інстанції не врахували висновки, викладені у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц, від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17, від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19, від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18, від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19 та від 03 серпня 2022 року у справі № 692/566/21.
31. Відзивів на касаційну скаргу не надходило. 

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
32. Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі.
33. 05 лютого 2026 року справа надійшла до Верховного Суду. 
34. Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду. 
ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
35. Згідно зі свідоцтвом про смерть від 06 грудня 2011 року серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (мати позивачки).
36. 27 жовтня 2001 року ОСОБА_2 склала заповіт (реєстр № 24), посвідчений Виконавчим комітетом сільської ради с. Крачківка Маньківського району, відповідно до якого ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 все належне їй рухоме і нерухоме майно.
37. На підставі заповіту позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2003 року (реєстр № 1685).
38. Згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_2 , 1925 року народження, остання була членом колгоспу з 1962 до 1975 року. У 1975 році колгосп «Шлях до комунізму» ліквідований у зв`язку з переходом у радгосп «Іваньки».
39. Записи у трудовій книжці підтверджують, що ОСОБА_2 у 1975 році була зарахована до радгоспу «Іваньки» та звільнена у 1986 році в зв`язку з виходом на пенсію за віком.
40. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Маньківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,50 га, що розташована в межах Іваньківської сільської ради, проте позивачці відмовлено в зв`язку з тим, що остання не надала правовстановлюючий документ.
41. Розпорядженням голови Маньківської районної державної адміністрації від 2002 року № 10 затверджено по СВАТ «Іваньки» вартість земельної частки паю в сумі 14 720,4 грн та розмір 3,04 га.
42. Згідно з випискою із протоколу № 2 загальних зборів СВАТ «Іваньки» с. Крачківка Маньківського району Черкаської області від 10 жовтня 2001 року вирішено створити комісію з питання паювання земель СВАТ «Іваньки» та затверджено склад комісії.
43. Відповідно до витягу із протоколу № 2 засідання загальних зборів/зборів уповноважених із паювання земель колективної власності СВАТ «Іваньки» датами засідання є 10 жовтня та 18 грудня 2001 року. На засіданні затвердили загальну кількість осіб у додатку до державного акта на право колективної власності на землю - 530 осіб, трьох осіб виключили, трьох осіб включили та затвердили остаточну кількість - 530 осіб. 
44. Згідно зі списком членів СВАТ «Іваньки» під № 37 зазначено ОСОБА_2 , проте в графі місце проживання стоїть прочерк, а дата народження не зазначена.
45. За даними ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, згідно з випискою з протоколу засідання комісії з розподілу земельних ділянок між власниками земельних паїв від 18 грудня 2003 року № 2, ОСОБА_2 , виділено ділянку № НОМЕР_1 , площею 2,50 га. Дата народження ОСОБА_2 не зазначена.
46. Відповідно до «Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай), що видаються Маньківською райдержадміністрацією Маньківського району Черкаської області СВАТ «Іваньки», наданої ГУ Держгеокадастру у Черкаській області, на ім`я ОСОБА_2 , 26 березня 2002 року виданий сертифікат на земельну частку (пай), площею 2,50 га, РН № 991092, на підставі розпорядження Маньківської райдержадміністрації від 30 січня 2002 року № 10. 
47. У сертифікаті дата народження ОСОБА_2 також не зазначена. Проте вказано, що присутній підпис громадянки, що засвідчує його отримання у 2002 році, у той час як мати позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
48. Згідно з інформацією про суб`єктів власності (фізичні особи) під № 25 зазначено ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 , серія, номер паспорта НОМЕР_6 , дата видачі 01 березня 2002 року, адреса прописки с. Крачівка, площа земельної ділянки 2,50 га, номер земельної ділянки НОМЕР_1 , кількість об`єктів 1.
49. Із постанови про закриття кримінального провадження від 06 вересня 2024 року під час досудового розслідування перевірено обставини, зазначені заявником, та перевірено обставини набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та встановлено, що ОСОБА_2 , 1979 року народження, була включена у списки працівників СВАТ «Іваньки», так як на час розпаювання працювала у товаристві та відповідно законно отримала у власність земельну ділянку.
50. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що сертифікат на земельну частку (пай) № 991092, виданий Маньківською районною державною адміністрацією 26 березня 2002 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не могла подати заяву про виділення їй земельної частки (паю) в натурі до органу місцевого самоврядування.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі та підстави касаційного оскарження 
51. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, на які є посилання у касаційній скарзі, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
52. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
53. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
54. Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
55. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Право, застосоване судом, та оцінка доводів касаційної скарги 
56. Правовим питанням, яке підлягало вирішенню у цій справі, є те, чи мала право ОСОБА_2 (мати позивачки), 1925 року народження, право на майновий пай після розпаювання земель колективної власності СВАТ «Іваньки», правонаступника радгоспу «Іваньки», у якому вона працювала з 1975 року та звільнилась у 1986 році у зв`язку з виходом на пенсію за віком. 
57. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
58. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР.
59. Відповідно до положень статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
60. Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
61. Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» колективне сільськогосподарське підприємство (далі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.
62. Частиною першою статті 3 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах. Створення підприємства не обумовлюється будь-якими рішеннями державних, господарських та інших органів.
63. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (частина перша статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»). Отже, членство у колективному сільськогосподарському підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути лише внаслідок волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.
64. Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, зокрема пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
65. Стаття 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, якіотримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
66. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
67. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
68. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) (стаття 2 Закону).
69. Згідно зі статтею 5 ЗК України земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
70. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.
71. Згідно із статтею 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.
72. Отже, громадянин України - член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
73. Під час вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».
74. У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року № 294/1094/17 зазначено, що головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 685/1373/17, від 15 червня 2021 року у справі № 743/961/20.
75. У постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 175/2757/21 вказано, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов:
- одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю;
- перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта;
- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.
76. Вказаний висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц, від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17, від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19, від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18, від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц, від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18, від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19, на які у своїй касаційній скарзі посилається ОСОБА_1 .
77. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
78. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
79. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
80. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
81. Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
82. У справі, що переглядається, суди, ухвалюючи рішення, не надали оцінку Списку № 2 колишніх працівників підприємства, майно якого приватизується, що мають пільги на придбання акцій СВАТ «Іваньки» згідно із статтею 25 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», затвердженому рішенням загальних зборів працівників СВАТ «Іваньки» протоколом від 09 березня 1999 року № 1, в якому під № 61 є ОСОБА_2 , робоча, серія та номер паспорта НОМЕР_2 , виданого Маньківським РВВС 14 травня 1998 року - мати позивачки (том 1, а. с. 41-46).
83. Відповідно, не встановили, чи була ОСОБА_2 членом радгоспу «Іваньки», яке перетворилося в СВАТ «Іваньки», та чи залишалась вона членом цього колективного сільськогосподарського підприємства після виходу на пенсію та на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю СВАТ «Іваньки», оскільки право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства (стаття 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95). 
84. Отже, суди, не надавши належну оцінку поданим позивачкою доказам, не встановили обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, оскільки не визначилися з тим, чи мала ОСОБА_2 , 1925 року народження (мати позивачки) право на земельну частку (пай), якщо так, то чи була вона за життя включена у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). 
85. Суди при вирішенні спору при наявності очевидної суперечливості у позиціях сторін та зосередились тільки на встановленні факту того, хто отримав 26 березня 2002 року спірний сертифікат на земельну частку (пай), площею 2,50 га, РН № 991092, та встановили, що його отримала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (повна тезка матері позивачки ОСОБА_2 1925 року народження).
86. Водночас суди у своїх висновках не усунули очевидної суперечності у справі та не надали відповідь на суттєві доводи сторони позивачки про те, що згідно зі списком членів СВАТ «Іваньки», який є додатком до Витягу із протоколу № 2 засідання загальних зборів/зборів уповноважених із паювання земель колективної власності СВАТ «Іваньки», які проводились 10 жовтня та 18 грудня 2001 року, під № 37 зазначено саме її маму - ОСОБА_2 (1925 р.н.), хоча в графі місце проживання стоїть прочерк, а дата народження не зазначена, оскільки станом на час проведення цих зборів ОСОБА_2 (1979 р.н.) мала інше прізвище « ОСОБА_4 », а паспорт серії НОМЕР_6 з прізвищем « ОСОБА_5 » отримала тільки 01 березня 2002 року у зв`язку із зміною прізвища, тобто після складання списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) СВАТ «Іваньки» (т. 1, а. с. 39-43). 
87. З огляду на викладене вище, неможливо беззаперечно стверджувати, що матір позивачки не була членом колективного сільськогосподарського підприємства, що у свою чергу підтверджує передчасність висновків судів про те, що саме ОСОБА_2 , 1979 року народження, є тією особою, яка була членом СВАТ «Іваньки» та отримала сертифікат на земельну частку (пай). 
88. Отже у справі, яка переглядається Верховним Судом, суди повинні були, у першу чергу, дослідити та встановити, чи мала право матір позивачки ОСОБА_2 , 1925 року народження, на земельну частку (пай) при паюванні земель підприємства, проте надали оцінку виключно доказам щодо отримання спірного сертифікати іншою особою - ОСОБА_2 , 1979 року народження. При цьому, надаючи таку оцінку, суди не встановили, а чи дійсно ОСОБА_2 , 1979 року народження, працювала у СВАТ «Іваньки» та брала участь у приватизації цього підприємства, з огляду на те, що під час складання списків осіб, які мають право на частку (пай) у СВАТ «Іваньки», вона мала інше прізвище - « ОСОБА_4 », якого у таких списках станом на 1999 рік немає. 
89. Суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та, не встановивши дійсних обставин справи, не надавши оцінку всім доказам, що є у матеріалах справи, не з`ясувавши питання наявності/відсутності у спадкодавця ОСОБА_2 , 1925 року народження, за життя права на спірну земельну частку (пай), дійшли передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
90. Формальний підхід до вирішення справи та ухвалення судового рішення за відсутності встановлених судом фактичних обставин справи суперечить фундаментальним принципам цивільного судочинства та не сприяє здійсненню ефективного правосуддя, спрямованого на прийняття законних та справедливих рішень, а також захисту прав та інтересів учасників судового розгляду.
91. У силу наданих процесуальним законом повноважень, суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку, у тому числі усувати недоліки висновків суду, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості у цій справі ухвалити власне рішення.
92.  Верховний Суд констатує порушення судами норм матеріального та процесуального права, оскільки у справі, що переглядається, висновки судів про те, що ОСОБА_1 не довела, що її мати ОСОБА_2 була членом колективного сільськогосподарського підприємства та не набула права на земельну частку (пай), є передчасними, з огляду на вибіркову оцінку судами доказів, поданих позивачкою в обґрунтування своїх вимог. 
93. Тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частиною другою статті 389 ЦПК України, підтвердилася під час касаційного перегляду справи.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
94. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
95. За змістом пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
96. Оскільки за результатами перегляду справи в касаційному порядку Верховний Суд дійшов висновку, що судами при постановленні оскаржуваних рішень у справі порушено норми процесуального права, що полягає у невстановленні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що унеможливило правильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду, якою рішення залишено без змін, підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
97. Під час нового розгляду справи судам належить встановити такі обставини: чи мала матір позивачки ОСОБА_2 ,1925 року народження, права на земельну частку (пай) при паюванні земель підприємства, для чого потрібно оцінити зміст наявних у справі документів: трудову книжку колгоспника № НОМЕР_4 , Список № 2 колишніх працівників підприємства, майно якого приватизується, що мають пільги на придбання акцій СВАТ «Іваньки»,затверджений рішенням загальних зборів працівників СВАТ «Іваньки» протоколом від 09 березня 1999 року № 1, Список членів СВАТ «Іваньки», доданий до Державного акта на право колективної власності на землю серії ЧР-4-60, виданого 05 жовтня 2001 року Маньківською районною радою народних депутатів. Залежно від встановлених обставини вирішити спір відповідно до вимог закону. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
98. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
99. За правилами частини третьої статті 411 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
100. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
101. З огляду на висновки, сформульовані в мотивувальній частині цієї постанови, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - скасуванню як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат
102. У підпункті «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
103. За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати із вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.
104. Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27 травня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович